Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
DET HÄR ÄR ETT AV VÅRA SANNA ÄVENTYR
SOM PRESENTERAR UNDERLIGA FAKTA OM VÅR VÄRLD.
I DEN HÄR FILMEN ÄR NATUREN DRAMATIKERN.
DET FINNS INGA FIKTIVA SITUATIONER ELLER PERSONER.
Sen tidernas begynnelse har fåglar
inspirerat konstnärer, naturvetare och poeter.
Med oändlig variation
har naturen spridit dessa färgstarka varelser över jorden.
Varje art har en lång och intressant historia,
men ingen är mer fascinerande än historien
om sjöfåglarnas vanor.
I gamla tider var sjöfåglarna ett mysterium för människan
för de kom från ingenstans
och svepte över vattnet
för att återigen försvinna in i det okända.
Ibland dyrkade människan sjöfåglarna som gudar.
Men ofta betraktade han dem avundsjukt
med en längtan efter att kunna flyga
och nå friheten i skyn.
"Fri som fågeln" är ett bekant uttryck.
Men en fågel är egentligen inte fri.
Den flyger sällan utan ett bestämt mål
och att överleva är ett heltidsjobb.
Naturen räcker förstås ut en hjälpande hand.
Och i True-Life Adventure
upptäcker vi hur naturen har anpassat sjöfåglarna
till att överleva.
Många arter är flyttfåglar
som de här havssulorna,
som varje år flyttar från ekvatorn
till Bonaventure Island i Saint Lawrence-bukten.
På de här nordliga breddgraderna
kan man fånga fisk under 18 timmar av dagsljus.
Ön är som ett enormt hus för havssulorna.
En vindsvåning är förstås att föredra.
Men utrymmet är så begränsat
att även de smalaste klipphyllorna är överbefolkade
och de vaktar sitt territorium.
Fiskare kommer och går på ön.
För att landa i de här överbefolkade områdena
nyttjar de sin simhud och sina vingar
för bästa bromseffekt.
För varje fågel som landar utbyter de hjärtliga hälsningar.
Men på frågan om fisket gick bra
är svaret "nej".
Genom de här konstiga nickningarna
kommunicerar havssulorna med varandra
och identifierar sina partners.
Bona byggs av sjögräs.
Men det är brist på sådant,
så havssulorna stjäl ofta varandras bon
när de lämnas obevakade.
Den här tjuven togs på bar gärning
vilket ledde till förlägenhet.
Trots de många problemen
bygger de bon och lägger ägg,
men bara ett ägg i varje bo.
Nu börjar kampen om överlevnad.
Att bryta sig igenom ett hårt äggskal är ett tröttsamt jobb.
Ynglingarna utvecklas fort
och på ett par veckor har den fått sin första dräkt.
Att tillfredsställa ungarnas aptit är en tuff uppgift.
När de är tre månader gamla väger de mer än sina föräldrar.
Den här ynglingen vet inte det, men han kommer snart få sitt sista gratismål.
Sen får han leva av sin fettreserv i tio dagar
medan han lär sig att simma, flyga och viktigast av allt: att fånga fisk.
Ofta verkar havssulorna hamna i trans
och letar i himlen efter ett mystiskt tecken.
Det brukar betyda att ett fiskstim
har dykt upp nere i vattnet.
Fiskarna simmar djupt ner,
men havssulan börjar sin dykning 30 meter över vattnet.
För att mildra stöten när de träffar vattnet
har naturen försett dem med pneumatiska celler,
chockabsorberare som skyddar bröstet.
De verkar aldrig råka ut för olyckor eller kollisioner.
Deras tajming är kuslig.
Mexikanska golfen ligger långt från Bonaventure Island,
men även här fortsätter striden om territorium.
I den här tärnkolonin
bråkar två mödrar bittert om ungarna.
Ungarna verkar ha gått fel.
Några pickningar och lite skäll verkar ordna upp det igen.
Som belöning för att stanna hemma och sköta sig
ger modern sin unge en välsmakande överraskning.
Hennes granne, däremot,
tror att bästa sättet att förhindra bus
är att hålla ungarna sysselsatta.
Det här är ett australtärnpar.
För att slippa konkurrensen om bon på marken
valde den här arten buskar för länge sen.
Australtärnan har faktiskt inget bo.
Den lägger sina ägg på en bar gren.
Föräldrarna turas om att ruva.
Mirakulöst nog trillar ägget inte ner.
Ännu mer fantastiskt är att den lilla ungen
sitter som fastklistrad på sin gren tills den är flygfärdig.
Den praktfulla pelikanen ser ut som ett naturens misstag,
men bara på marken.
I luften är den ett mästerverk
och en fiskare utan like.
Dykningarna är en studie i perfekt koordination.
När det är lunch används pelikanens säck under näbben som en matskål.
Men det är inte alltid den som hittar bytet som får behålla det.
När det blir bråk vill alla vara med och ha kul.
Alla utom dystra Gus
som ogillande tittar på.
Trots sin storlek
besväras pelikanen ofta av jobbiga grannar.
De tjuvaktiga måsarna ställer ständigt till det.
Vita pelikaner föredrar insjöarnas stränder och öar.
Deras bon är hålor i sanden.
De nykläckta ungarna utsätts inte bara för vädret,
utan även för de äldre brödernas ilska.
De nakna ungarna får inga fjädrar på flera veckor.
Det är ett under att de överlever.
Men i naturen är viljan att överleva stark.
En pelikan saknar balans och elegans
men är desto mer bestämd.
Ungarna är självständiga och äventyrslystna,
vilket skapar problem i överbefolkade samhällen.
Föräldrarna sorterar ungarna hela tiden.
Föräldrarna känner igen sina ungar
och inkräktare kastas ut.
Ibland när en unge rotar i den vuxna fågelns näbb
har den gått lite för långt.
Så han får sig en omgång.
För att säkerställa fortplantningen
har naturen uppfunnit många former av uppvaktning.
Den manliga brudanden i sin bländande fjäderdräkt
behöver bara sitta still för att locka sin partner.
Fregattfågeln använder också sin fjäderskrud för att vinna sig en brud.
På halsen sitter en stor uppblåst säck.
Av nån konstig anledning
gör den honom oemotståndlig för det motsatta könet.
När de bildat familj
och fadern har gjort sig hemmastadd
går luften ur honom.
Här slåss två manliga sothönor om en hona.
Det är allvarliga saker som kan leda till döden genom drunkning.
Den hjärtlösa honan bryr sig inte om vem som vinner striden.
Hon vill bara ha ett snabbt beslut och en partner.
Hon har så bråttom att hon går innan striden är över
för att skaffa material till boet.
Trött efter en svårvunnen strid
får segraren säv och vass,
så att han kan bygga ett hem till sin brud.
Tiden går.
Efter all spänning är det här belöningen.
När det gäller snöhägern
leder konkurrensen ibland till lustiga upptåg.
Men när det gäller lustiga uppvaktningar
är det inte många som kan mäta sig med svandoppingen.
Deras lustiga ritual består i att samla mossa till boet.
Efter att dansen är över ska boet byggas,
men inte förrän det har byggts en flotte av vass.
Nu kan svandoppingens flytande hem åka på vattnet.
För stjärtanden är det rumpan upp
och det betyder att det är matdags.
De lever på vad de hittar på den dyiga bottnen.
Bergänder patrullerar vattnet längre ut.
I kampen om överlevnad är jakten på mat viktig.
Naturen anpassar fåglarna till olika sorters mat
och ger dem olika jaktområden.
På det här prydliga caféet
är det grunda vattnet reserverat för stjärtanden.
Bergsanden söker mat på lägre nivåer.
Skarven hittar sin mat djupt ner i vattnet.
Om bergsanden hittar nåt speciellt
sprider sig den goda nyheten snabbt.
Nytillkomna behöver inte oroa sig, det finns mat åt alla.
Den amerikanska sultanhönan hittar mat bland näckrosor.
De överdimensionerade fötterna ger den balans
och stöd för att kunna gå på underlaget.
De är också bra att ha när man vill hitta ett skrovmål.
För att bemöta överlevnadsproblemet
har naturen anpassat näbbar och kroppar på många intressanta sätt.
De här vadarna har stor nytta av sina långa ben
och den långa, skarpa näbben som de spetsar fiskar med.
Den amerikanska saxnäbbens näbb
skapades för en speciell uppgift.
Till skillnad från de flesta fåglar är saxnäbbens underkäke fixerad
medan den övre är rörlig.
Med denna unika utrustning utmärker sig saxnäbben i ytfiske.
Skedstorken är ett annat exempel på naturens skapelser.
Den hittar mat i vatten som styrs av andra vadare
och ändå lever den inte på fisk.
Hans mat består av ytterst små delar av vattenliv
som han konsumerar i stora kvantiteter.
Den breda, platta näbben innehåller ett filter som separerar mat och vatten.
Och näbben är användbar till att bygga bo med.
De här vadarna kallas skärfläckar
och de genomsöker lagunerna och träsken.
Som skördare sveper de över vattnet med sina krökta näbbar.
Här äter de mygglarver.
Spoven är en nära släkting till skärfläckan,
men hennes näbb är krökt åt andra hållet
för att kunna tränga genom lera och mossa.
Hon är en hängiven moder och en listig skådespelerska.
Hennes specialitet är den brutna vingen
som hon använder sig av när faran närmar sig.
Hon ignorerar sin egen säkerhet och låtsas att vingen är bruten.
På så vis lurar hon bort fienden från boet.
Här känner en skrikstrandpipare-hona att nåt är på tok.
Inte konstigt. En av hennes ungar har kommit på villovägar
och det är en främling i skyn ovanför.
Hon tar inga risker.
Hon låter fadern ta hand om ungarna och börjar sin jakt.
Skrikstrandpiparen använder också brutna vingen-tricket.
Hon håller ett öga på dagdrivaren och flaxar patetiskt.
Den nyckfulla ungen hittas och skickas hem,
medan modern fortsätter att skydda den.
I säkerhet under faderns beskydd
blir alla nöjda.
Pipare överger sina bon tidigt
och från den stunden är deras hem där modern befinner sig.
Snäppan håller takten.
Bland bergsvattendragen
lever strömstaren
som ibland kallas "doppare".
Den är inte större än en rödhake.
Den är en av naturens märkligaste sjöfåglar.
Den varken dyker eller simmar,
men ändå kan den gå på vattendragets botten.
Här hittar den larver till sina ungar.
Strömstaren bygger bo nära det stormande vattnet,
en plats som är säker från de flesta fiender.
Ungarna är inte rädda för de brusande vattendragen.
De börjar sin utforskning vid ringa ålder,
innan de ens lärt sig flyga.
Den här ungen ignorerar de äldres varning.
Varje dopp stärker självförtroendet.
Plötsligt fångar strömmen honom.
Han sveps bort som ett löv.
Fadern försöker ingripa, men det finns inget han kan göra.
Ändå slutar det lyckligt.
Som tur är sveps äventyraren iväg till säkerhet.
I tropikerna, precis som bland bergen,
uppvisar naturen sina under.
Eftersom flamingon äter med huvudet uppochner,
har underkäken utvecklats till en väldig tång.
En snabb fot rör upp den dyiga bottnen,
medan den långa halsen manövreras för att plocka upp räkor och sniglar.
När det blir bråk
förmedlar den smidiga halsen effektivt hans avsikt.
Vid siestan
finns det alltid nånstans att vila det trötta huvudet.
Flamingon är en duktig arkitekt
och använder näbben för att forma ett högt bo av lera.
Trots storleken är flamingon ganska skygg.
Minsta störning utifrån
jagar iväg hela kolonin.
Om de är groteska på marken, så är de eleganta i luften.
Här är en märklig syn.
Det ser ut som ett moln av fåglar mot den blå himlen.
Men det är faktiskt fåglar
som bygger bon på en liten korallö i Stilla havet.
Det här är den svartfotade albatrossen,
eller "gooneys", som de också kallas.
Det här är ett par.
Den ena ligger på ägget och den andra bredvid.
I andra klimat skyddas äggen mot kylan.
Men i tropikerna måste de skyddas
mot de varma solstrålarna,
så föräldrarna står för den nödvändiga skuggan.
För att åstadkomma det
måste albatrossen stoppa ägget i en fjäderklädd säck nedanför bröstet.
Som ni ser
är det inte lätt att ruva på ett albatrossägg
ens för en albatross.
Naturen har gett varje sjöfågel ett mönster.
Dessa mönster är många och invecklade,
fulla av färg och skönhet.
När de blandas blir de till ett musikaliskt poem,
en rytmisk, flödande rapsodi.
Sjöfåglarnas märkliga och fascinerande liv
döljer många hemligheter.
I True-Life Adventure har vi endast utforskat några.
Men årstid efter årstid, så länge livet fortsätter,
kommer sjöfåglarna att vara ett under
och mysterium för människan.
Slut