Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
LYHYTELOKUVA KUULUU SARJAAN TOSIELÄMÄN SEIKKAILUISTA,
JOTKA KERTOVAT MAAILMAMME OUDOISTA TOSIASIOISTA.
LUONTO ON NÄIDEN ELOKUVIEN TARINANTEKIJÄ.
ELOKUVISSA EI OLE SEPITETTYJÄ TILANTEITA EIKÄ HAHMOJA.
Aikojen alusta on lintu -
toiminut innoittajana taiteilijalle, luonnontieteilijälle ja runoilijalle.
Luonto on levittänyt näitä -
värikkäitä olentoja äärettömine muunnoksineen ympäri maailman.
Kullakin lajilla on oma pitkä ja kiinnostava historiansa,
mutta kaikkein kiehtovin on tarina,
joka kertoo vesilintujen tavoista ja tottumuksista.
Muinoin vesilinnut olivat ihmiselle mysteeri,
sillä ne ilmestyivät tuosta vain -
pyyhkäisten halki vesien -
ja kadoten taas ties minne.
Alkuihminen saattoi palvoa vesilintuja jumalina.
Mutta usein hän katsoi lintuja kateellisena -
ja kaivaten ihmeellistä lentoa siivin -
ja taivaan vapautta.
"Vapaa kuin taivaan lintu" on tuttu ilmaisu.
Mutta lintu ei ole ollenkaan vapaa.
Se ei koskaan lennä ilman tarkoitusta,
ja hengissä pysyminen on sille kokopäivätyötä.
Luonto kuitenkin ojentaa auttavan kätensä.
Ja tässä True-Life Adventure seikkailussa -
näemme, kuinka luonto on varustanut vesilinnut -
selviämään hengissä pysymisen ongelmista.
Monet vesilinnuista ovat muuttolintuja,
kuten nämä suulat,
jotka muuttavat joka vuosi päiväntasaajalta -
Bonaventure Islandille Saint Lawrencen lahdelle,
sillä pohjoisilla leveysasteilla -
18 tunnin päivänvalo mahdollistaa tehokkaan kalastuksen.
Saari on suulille kuin mahtava kerrostalo.
Ylin kerros on tietenkin kysytyin.
Mutta tilaa on niin rajoitetusti,
että kapeimmatkin kielekkeet ovat täynnä,
ja reviirirajoja vahditaan mustasukkaisesti.
Kalastuspartioita tulee ja menee jatkuvasti.
Näille ruuhkaisille alueille laskeutumisessa -
tarjoavat räpylät ja siivet -
maksimaalisen jarrutustehokkuuden.
Joka saapumisen yhteydessä vaihdetaan tervehdykset.
Mutta kysymykseen: "Tuliko kalaa?" -
vastaus on "ei".
Itse asiassa tämä outo nyökkäily -
on suulien tapa kommunikoida keskenään -
ja tunnistaa kumppaninsa.
Pesät on tehty melkein pelkästään merilevästä.
Mutta jopa levästä on pula,
joten suulat varastavat sitä usein pesistä,
jotka on jätetty vartiointia vaille.
Tämä varas jäi kiinni rysän päältä,
mikä on tietenkin nolo juttu.
Pulmista huolimatta -
pesät valmistuvat ja munat munitaan,
yksi kuhunkin pesään.
Ja sitten alkaa eloonjäämiskamppailu.
Kuoren läpi murtautuminen on uuvuttavaa.
Poikaset kehittyvät nopeasti,
ja parin viikon kuluttua poikanen saa ensimmäisen pukunsa.
Poikasten ruokahalun tyydyttäminen on valtaisa työ.
Kolmen kuukauden ikäinen poikanen on vanhempiaan painavampi.
Poikanen ei vielä tiedä, että pian on viimeisen ilmaisen aterian aika.
Se saa elää 10 päivää varastoimallaan ravinnolla,
ja oppii uimaan, lentämään ja mikä tärkeintä, kalastamaan.
Suulat näyttävät vaipuvan usein transsiin -
etsien taivaalta jotain mystistä merkkiä.
Se merkitsee yleensä sitä, että silliparvi -
on ilmestynyt veden syvyyksiin.
Joskus kalat liikkuvat hyvin syvällä,
mutta suulat aloittavat sukelluksensa 30 metrin syvyydestä.
Pehmentääkseen niiden iskeytymistä veteen,
luonto on varustanut suulat paineilmalokeroilla,
iskunvaimentimilla, jotka suojaavat rinnan aluetta.
Ne eivät koskaan joudu onnettomuuteen tai kolaroi.
Ajoitus on hämmästyttävä.
Meksikonlahti on kaukana Bonaventure Islandista,
mutta täälläkin jatkuu kiista reviirirajoista.
Tässä tiirayhdyskunnassa -
kaksi emoa kiistelee lapsisekaannuksen vuoksi.
Yksi poikasista kulkeutui väärälle pihalle.
Pari nokkaisua ja vähän sapiskaa korjaavat asian pian.
Yksi emo kannustaa poikasta olemaan kilttinä -
tarjoamalla sille maukkaan yllätyksen.
Naapuri puolestaan -
uskoo, että poikaset pysyvät poissa pahanteosta,
kun niillä on muuta puuhaa.
Tämä pariskunta on australianpikkutiiroja.
Paetakseen pesimäkilpailua maalla -
tämä laji alkoi kauan sitten pesiä pensaikossa.
Itse asiassa tällä lajilla ei ole pesää.
Se munii munansa oksalle.
Vanhemmat hautovat munaa vuorotellen.
Kuin ihmeen kaupalla muna pysyy oksalla.
Hämmästyttävämpi on poikanen,
joka on kuin liimattuna oksallaan, kunnes on tarpeeksi vanha lentämään.
Pöyhkeä pelikaani näyttää luonnon erehdykseltä,
mutta vain maalla.
Ilmassa se on mestarillisesti suunniteltu -
ja kalastajana omaa luokkaansa.
Sen sukellus on esimerkki täydellisestä hallinnasta.
Ruoka-aikaan pelikaanin pussi toimii kulhona kalasopalle.
Mutta ensimmäinen löytäjä ei aina saa pitää saalista.
Kun kehkeytyy kunnon kahakka, kaikki nauttivat hauskanpidosta.
Kaikki muut paitsi synkkä Gus,
joka katselee koko juttua pitkin nokanvarttaan.
Pelikaanin koosta huolimatta -
hankalat naapurit ärsyttävät sitä usein.
Varastelevat lokit on jatkuva päänsärky.
Valkoiset pelikaanit pesivät sisäjärvien saarissa ja rannoilla.
Niiden pesät ovat hiekkaan kaivettuja kuoppia.
Vastamunitut munat ovat sekä sään -
että mustasukkaisten isosisarustensa armoilla.
Paljaat poikaset saavat suojapeitteen vasta viikkojen päästä.
Ihme, että ne kestävät aikuisiksi asti.
Mutta eloonjäämisen halu on luonnossa vahva.
Ja se mikä pelikaanilta puuttuu ryhdissä ja suloudessa,
korvataan moninkertaisesti päättäväisyydellä.
Poikaset ovat itsenäisiä ja seikkailunhaluisia,
mikä aiheuttaa ongelmia ruuhkaisessa yhteisössä.
Vanhemmat järjestelevät ja siirtelevät poikasia jatkuvasti.
Vanhemmat tuntevat omansa,
ja luvaton kulkija palautetaan pian paikalleen.
Kun poikanen joskus sukeltaa ruokakomeroon,
se menee liian pitkälle.
Se saa palkakseen pienen tällin.
Luonto takaa lajien säilymisen -
erilaisin kosintatavoin.
Urospuolinen morsiosorsa hienossa höyhenpuvussaan -
odottaa hiljaa houkutellakseen puolison.
Myös fregattilintu käyttää hienoa asuaan saadakseen morsiamen.
Se kantaa kaulassaan suurta, pulleaa pussia.
Jostain kumman syystä -
se tekee linnusta naaraan silmissä vastustamattoman.
Kun perhe syntyy -
ja uroksesta tulee pelkkä koti-isä,
sen ego romahtaa.
Tässä kaksi nokikanaa taistelee naaraan suosiosta.
Se on vakava asia, ja saattaa johtaa hukkumiskuolemaan.
Sydämetön naaras ei välitä, kumpi voittaa.
Se haluaa vain, että asia ratkeaa nopeasti.
Itse asiassa sillä on niin kiire, että se lähtee ennen taistelun loppua -
keräämään pesämateriaalia.
Täpärän taistelun uuvuttama voittaja -
järjestelee kaisloja ja ruokoja -
rakentaakseen kodin puuhakkaalle morsiamelleen.
Aika kuluu.
Ja kaiken hässäkän jälkeen seuraa palkinto.
Lumihaikaroiden -
kosiokilpa johtaa joskus kummiin temppuihin.
Mutta jos on kyse oudoista kosiomenoista,
niin harva vetää vertoja pitkäkaulauikulle.
Kummalliseen rituaaliin kuuluu myös sammalen keruu pesää varten.
Kun tanssiaiset ovat ohi, alkaa kodinrakennus,
mutta vasta, kun ruokolautta on valmis.
Nyt voi uikun kelluva koti seilata aallonharjalla.
Jouhisorsa tekee kuperkeikan,
ja se tarkoittaa ruoka-aikaa.
Ne elävät sillä, mitä mutapohja tarjoaa.
Australiankuparisorsa partioi kauempana rannasta.
Ruoankeruu on tärkeää eloonjäämiselle.
Siksi luonto on varustanut linnut erilaisilla ruokavalioilla,
jotka pitävät ne eri ruokintapaikoilla.
Tämä tavallinen kahvio -
matalassa vedessä on varattu jouhisorsille.
Kuparisorsat hakevat ruokansa toiselta tasolta.
Ja merimetsot, kuten tämä, löytävät ravinnon hyvin syvältä.
Jos kuparisorsat ovat löytäneet jotain erityistä,
hyvät uutiset leviävät nopeasti.
Mattimyöhäisten ei tarvitse pelätä, kaikille riittää.
Liejukana löytää ruokansa vesililjojen läheltä.
Niiden suhteessa liian isot jalat tasapainottavat -
ja tukevat kävelyä alustalla.
Niiden avulla myös kääntyy uusi lehti.
Eloonjäämiskilpailun tukemiseksi -
on luonto muokannut nokat ja ruumiit oudon mielenkiintoisiksi.
Nämä kahlaajat hyötyvät pitkistä jaloistaan -
ja pitkästä, kapeasta nokastaan kaloja keihästäessään.
Amerikansaksinokan nokka -
on suunniteltu hyvin erikoiseen työhön.
Toisin kuin useimmilla linnuilla sen alaleuka on kiinteä -
ja yläleuka saranoitu.
Tämä ainutlaatuinen vehje auttaa sitä pintakalastuksessa.
Haikara on toinen esimerkki luonnon erikoisesta suunnittelusta.
Se kalastaa samoilla vesillä kuin muut kahlaajat,
eikä elä vain kalasta.
Sen ravintoon kuuluu pieneliöitä,
joita sen on syötävä suuria määriä.
Leveä ja litteä nokka seuloo ruoan vedestä.
Nokasta on hyötyä myös pesää rakennettaessa.
Nämä kahlaajat ovat avosettejä,
ja ne haravoivat laguuneja ja marskimaita.
Ne niittävät vettä käyrillä nokillaan kuin heinämiehet.
Tässä tapauksessa ravinto on moskiiton toukkia.
Isokuovi on sukua avosetille,
vaikka sen nokka kääntyykin eri suuntaan -
tutkimaan mutaa ja sammalikkoja.
Se on hyvä äiti ja ovela näyttelijätär.
Erikoisuutena on esittää siipeensä saanutta,
minkä se tekee vaaran uhatessa.
Oman turvallisuutensa uhalla se esittää siiven olevan rikki -
ja houkuttelee vihollisen pois pesän luota.
Amerikantylli vaistoaa, että kaikki ei ole hyvin.
Eikä ihme. Yksi sen poikasista on lähtenyt pesästä -
ja taivaalla vaanii vaara.
Se ei ota riskejä.
Se jättää uroksen töihin ja lähtee etsimään.
Myös tylli esittää siiven loukkaantuneen.
Se pitää silmällä karkuria ja räpyttelee surkeana.
Karkulainen löytyi ja lähetetään kotiin,
kun äiti jatkaa peitenäytöstään.
Kun tuhlaajapoika on isän siipien suojassa,
kaikki ovat iloisia.
Pikkutyllit hylkäävät pesän varhaisessa vaiheessa,
ja sen jälkeen koti on siellä, missä äiti on.
Rantasipiemolla on rytmiä veressä.
Lumihuippuisten vuorten puronvarsilla -
elää amerikankoskikara,
joka kuuluu varpuslintuihin.
Se on vain punarinnan kokoinen,
mutta silti luonnon oudoimpia vesilintuja.
Se ei sukella eikä ui,
mutta voi silti painua veden alle ja kulkea purojen pohjalla.
Se löytää herkullisia matoja ja toukkia poikasilleen.
Koskikara pesii virtojen varsilla -
turvassa useimmilta vihollisiltaan.
Poikaset eivät pelkää virtaavaa vettä,
ja alkavat tutkimuksensa jo nuorina,
ennen kuin oppivat lentämään.
Tämä poikanen uhmaa vanhempien varoituksia.
Joka pulahdus kasvattaa sen rohkeutta.
Sitten virta nappaa sen.
Se tempautuu kuin lehti vesiputouksen pyörteisiin.
Isä yrittää auttaa, mutta ei voi mitään.
Loppu on kuitenkin onnellinen,
sillä onneksi seikkailija pyyhkäistiin turvaan.
Niin tropiikissa kuin vuorillakin -
luonto näyttää erikoistumisen ihmeensä.
Flamingo ruokailee pää alaspäin,
ja siksi sen leuasta on tullut massiivinen puristin.
Nopsat jalat sekoittavat mutapohjaa,
ja pitkä kaula auttaa napsimaan katkarapuja ja etanoita.
Mitä kiistelyyn tulee,
taipuisa kaula tuo pisteet kotiin.
Siestan aikaan -
on aina paikka, minne painaa pää.
Flamingo on taitava arkkitehti -
ja käyttää nokkaansa rakentaakseen korkean pesän mudasta.
Koostaan huolimatta flamingot ovat arkoja.
Pienikin ulkoinen häiriö -
lähettää koko yhdyskunnan päätä pahkaa lentoon.
Maalla outo ja eriskummallinen, mutta ilmassa itse jalous.
Tässä on outo näky.
Ihan kuin lintuparvi sinitaivasta vasten.
Ne ovat kyllä lintuja,
mutta pesivät pienellä Tyynenmeren atollilla.
Nämä linnut ovat mustajalka-albatrosseja,
tai vain albatrosseja.
Tässä on pariskunta.
Kun toinen hautoo munia, toinen seisoo hellästi vieressä.
Toisessa ilmastossa munia on suojeltava kylmältä.
Mutta täällä tropiikissa niitä on suojattava -
auringon polttavilta säteiltä,
joten vanhemmat suovat tarpeellisen varjon.
Tämä onnistuu,
kun albatrossi asettaa munan rinnan alla olevaan höyhenpussiin.
Kuten näette,
albatrossin munan hautominen ei ole helppoa -
edes albatrossille.
Luonto on antanut kullekin vesilinnulle sopivan olomuodon.
Ne ovat moninaisia ja mutkikkaita,
värikkäitä ja kauniita.
Ja kun ne sekoittuvat yhteen, niistä tulee musiikillinen runo,
rytmikäs, vuolas rapsodia.
Outojen ja kiehtovien vesilintujen elämässä -
on paljon salaisuuksia.
Tämä True-Life Adventure -seikkailu valotti niistä muutamia.
Mutta vuodenajasta toiseen niin kauan kuin elämää on -
vesilinnut tulevat olemaan ihmetyksen,
mysteerin ja kauneuden lähde koko ihmiskunnalle.
LOPPU