Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det är här det händer.
New York City.
Streetbasket.
Det här är vår kultur.
Det här är vår grej, brorsan.
Vårt jobb.
Förr i tiden var det som en stor kvartersfest.
Atmosfären, energin.
Den var verkligen unik.
Stället är fullproppat.
Spelarna visar upp sig och publiken älskar det.
Men AND1 tog det till en annan nivå.
Det är AND1-basket. Den sveper över landet,
på väg att bli ett av de största basketmärkena.
Tokyo, Japan. Venezuela. Brasilien.
Det var kaos.
Jag älskar AND1.
Bär enbart AND1. Struntar i Nike.
Kön går inte nedför kvarteret. Den är kvarteret.
AND1? De hade de bästa streetbasket-spelarna.
Och de bästa spelarna fick de bästa namnen. Som Skip 2 My Lou.
The Main Event.
The Main Event!
Shane. The Dribbling Machine.
Visa vad du går för, Shane!
Vi pratar om Hot to the Sauce.
Vi pratar om The Professor.
AND1 utmanar giganterna inom industrin
och tänker inte ge vika.
Många idag säger: "Vad hände egentligen med AND1?"
Jag vet inte. Och jag var en del av det.
EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
UNIVERSITETET I PENNSYLVANIA
Jag kunde inget om företagande före mina studier på Wharton.
Men redan efter den andra dagen
insåg jag ett par saker.
Mina klasskamrater visste precis vad de ville göra,
men jag hade ingen aning.
Jag ägnade nog fyra till åtta timmar på att spela basket
för varje timme jag studerade.
Den sommaren praktiserade jag gratis på en investmentbank.
Jag tänkte: "Det här suger.
Jag vill göra nåt jag älskar.
Om jag kan vakna och tänka på basket varje dag,
då blir det en bra dag."
Det var roten till att starta eget.
Jag känner till mina begränsningar.
Jag tänkte: "Jag kan inte göra det själv.
En partner behövs."
Seth och jag träffades i sjunde klass.
Han berättade om en idé för mig på college.
Jag sa ja. Affärer med sin bästis är roligast.
Seth pratade om en ung kille han hade träffat på basketplanen
och att jag måste träffa Tom.
När man spelar basket med någon så lär man sig mycket om dem snabbt.
Tom hade toppbetyg på Wharton.
Jag sa: "Hur är det möjligt?
Han spelar ju basket sju timmar om dagen."
Han sa: "Tom är en märklig snubbe."
Han tittar ner, tar inte ögonkontakt och pratar lågt.
MEDGRUNDARE AV AND1
Men Tom var lysande. Och han var verkligen geniet bakom AND1.
DET HÄR ÄR GUDS LAND
Jag växte upp i småstäder i New England.
Vi flyttade typ tre gånger.
Jag var blyg och tyst,
men genom basketen kunde jag få kontakt med andra.
Jag pratade med Tom och sa:
"Intresserad av ett basketföretag? Vad gör du nästa år?"
Jag hade inga yrkeskunskaper.
Jag hade bara haft låga jobb, som diskare, diskplockare.
När de berättade om en basket-startup,
blev det en livlina.
För jag ville hålla fast vid spelet,
och jag ville ha shorts på jobbet.
Vi höll mötet på en pizzeria
och försökte komma underfund med varumärkets identitet.
När man får straffkast vid en bucket,
då vet man att den sitter och säger: "And one."
Man säger det inte. Man skriker det.
-Det ultimata hånet. -Typ: "And one, din jävel!"
Jag fick en idé om att trycka förnärmelserna på en t-shirt.
Jag skrev ner 30 slagord och sa: "Det här är vår första t-shirt."
"Trodde du kunde lira."
"Jag är städaren. Jag sopar banan."
"Bär peruk. Du kammade noll."
Den mest kända: "Ditt spel och din tjej är lika fula."
Vi hade sex till och alla var från den första gången
jag skrev ner skitsnack.
Men det var kulmen på 15 år av konstant spelande.
När vi började med AND1
visste vi inget om marknadsföring
eller hur detaljhandeln fungerade. Ingenting.
Så vi skapade vår egen kultur, och ibland var den väldigt vacker
och ibland var den Flugornas herre.
Två från Wharton, en från Stanford.
Vi sålde t-shirts från en halvkombi.
Vi gick med minus första året.
Men jag minns känslan när någon sa:
"Jag vill betala för era tröjor." Jag bara: "Wow."
Och folk älskade tröjorna.
Så vi kände att vi hade något på gång.
Och plötsligt fick vi en beställning på tre-fyra modeller från Foot Locker.
Jösses. Vi fick precis en order på 13 000 dollar.
De andra butikerna ringde oss när de såg barn gå runt med våra tröjor.
Nu var det inte vi som ringde.
De ringde oss.
Okej, vi har något här. Det här funkar.
Stora affärer för ett t-shirt-företag.
Den här typen av mode ser man inte ofta, men de har nåt på gång.
Kom igen. Vi vill, eller hur?
Jag såg fram emot att spela basket,
men det kan jag väl glömma.
Försök och ta mig…
FRESH PRINCE I BEL-AIR 1995
Första året
sålde vi för 1,6 miljoner dollar.
AND1 ÄR UNGA, FRÄCKA OCH TJÄNAR PÅ HÅN
Sen blev utmaningen: "Vad är nästa steg?"
Vi visste att vi ville bli ett mångmiljardbolag.
Vi tävlade egentligen bara mot ett märke.
Nike var dem vi efterliknade mest.
Och de förknippades med stora talanger.
Här är den nya, förbättrade Air Jordan.
Vi ville bli det bästa basketmärket.
Och det kunde vi inte om vi inte hade skor.
Det var där pengarna fanns,
och Nike hade ett järngrepp.
Högteknologiska skor och snygga annonser blir mer sofistikerade.
Nike gör det bara.
Vinsten för fjärde kvartalet steg till 126 miljoner dollar.
När man sammanför rätt idrottsman med rätt reklam,
skapar det en stark ställning på marknaden.
Så nu behövde vi vår egen Michael Jordan.
Vi kunde inte börja med spelare på B-nivå.
För att klara det behövde vi en kille på toppnivå.
Marbury.
Det finns inga "om" för Stephon Marbury från Georgia Tech.
Han är redo att gå vidare och hänga med Magic och Michael.
Alla inom basket kände till Steph. Han var en energisk spelare.
Den fjärde värvningen i NBA:s draft 1996.
Milwaukee Bucks väljer
Stephon Marbury från Georgia Tech University.
Denne man är ett säkert kort.
Vi satsade hela företaget på Steph.
Vi sa: "Vi vill ha ett tioårigt reklamavtal",
vilket var främmande
för en grabb som aldrig hade spelat proffsbasket.
HELA DAGEN
AND1
Från Georgia Tech: nummer tre,
Stephon Marbury!
Jag och Seth stod helt intill planen på premiärkvällen
och vi var så exalterade.
Skorna var på väg ut till Foot Locker.
Tv-reklamen visades.
Vem kunde ana att allt skulle gå upp i rök den kvällen.
Jag ser det fortfarande. Steph hoppade, och jag sa…
Herregud.
Jag kände kallsvetten komma när jag såg det där.
Våra ansikten var bleka.
Vi hade precis kört en "bryt fotleden"-reklam
för Stephon Marbury.
Och Stephon bröt fotleden i våra skor.
En vecka innan de skulle komma ut.
Stephon Marbury hjälps av banan.
Jag brukar återhämta mig snabbt, men det här är mer allvarligt
och det gör ont att inte kunna spela.
Ute i tunneln fick vi syn på Stephs agent,
och han såg på oss med vrede i blicken.
Någon i hans team sa:
"Kanske jag ber Stephon dumpa era skor i soptunnan på rikstäckande tv."
Jag sa: "Det var kul, men nu är det över.
Jag anar inte hur vi ska klara oss från konkurs nu."
Vi ville spela reklammatchen och utklassa Nike. Vi misslyckades.
Två veckor senare fick vi ett band. Det hade gått runt på kontoret.
Vi hade ett par praktikanter som alltid tittade på det.
Videon slog oss med häpnad.
Jag sa: "Herrejävlar."
Jag hade sett mycket basket.
Men aldrig det här.
I den här matchen var 15-årige Rafer Alston med,
som kallades Skip 2 My Lou.
Ge en hyllning till min polare,
Skip 2 My Lou!
Inom New Yorks streetbasket-stil låter man fantasin flöda.
Den var som flygande poesi.
Den var trolleri och magi.
Jag ville ständigt lura dig.
En tredjedel av det han gör är olagligt.
Men det spelar nog ingen roll för det är så unikt.
Streetbasket är hiphop,
graffiti, breakdance,
allt-i-ett.
Och publiken är vår musik.
Att vinna har inget med streetbasket att göra.
Ditt lag kan förlora men om ni begeistrade publiken,
då var de nöjda.
Spelplanen är målarduken.
Din spelstil är färgen.
Och du som spelare är konstnären.
Många av oss är uppvuxna i slumområden, hos ensamstående föräldrar.
Mamma var 15 år när hon fick mig.
Jag växte upp i ett av Bronx största fattigkvarter.
Jag hade inget fast hem där jag kunde öva.
Det handlade inte om sport, utan om överlevnad.
Första gången jag rörde en basketboll var jag kanske 11, 12.
Jag hade varken färdigheterna eller basket-tänket.
Men pappa tog med mig till olika parker
där jag kunde vässa färdigheterna.
Streetbasket är en livsstil här.
Det handlade inte om pengar. För det var NBA.
Swish till Dumars som skjuter och ytterligare en trepoängare!
Där vi kommer ifrån
har många inte råd
att se en NBA-match på Madison Square Garden.
Så för oss var Rucker huvudarenan i New York City.
Streetbasket föddes där.
När jag såg min första match var jag liten och smal.
Jag trängde mig längst fram och satte mig på planen.
Jag såg mina idoler spela.
Pee Wee Kirkland, Joe Hammond, Earl Manigault,
Dr. Jay.
Man kunde höra dem som var sju, åtta kvarter längre bort.
Man visste var alla var.
De flesta insåg:
"Det blir nog inget D1 eller NBA.
Men vi kan fortfarande lira på spelplatsen."
Jag insåg vad bandet innehöll.
Det var bara ett rent självförverkligande.
Jag började förstå att det här var vår kärna.
Vi är spelplatsen.
Vi är gräsrötterna. Vi är allas basket.
Vi är attityd, råa uttryck. Vi är konst.
Ett strategiskt läge som Nike inte kunde röra.
W6N NYHETER SPECIALRAPPORT
Vi avbryter programmet för att ge dig följande specialrapport.
God morgon, tack för att ni tittar.
Det är dagen Bulls-fans jorden runt har fruktat i åratal.
Michael Jordan ska göra ett uttalande
på United Center alldeles strax.
Jag är här för att meddela att jag lägger av med basket.
SLUTET PÅ EN AIR-A
Plötsligt, med Jordan ute ur bilden
och inga matcher på grund av NBA-lockouten,
så var det ett tomrum på basketmarknaden.
Det fanns en möjlighet för nytt innehåll som inte funnits tidigare.
Hur kan vi som företag ta upplevelsen
i en streetbasket-match på Rucker
och få den att fylla det tomrummet?
En av de unga vi hade anlitat för att göra produktplacering i New York,
en kille som kallade sig Set Free och var dj, producent, hiphopartist.
Han sa: "Vi borde göra det till en mixtape som vi bara ger bort."
Det blev en samling av filmklipp och outgiven musik.
Sway här från World Famous Wake Up Show.
Ni ska strax få se AND1 Mixtape på video,
vi sänder live. Kör hårt!
AND1 tryckte upp 50 000 klassiska VHS-band.
Vi gav bort dem via gatulag, klubbar, spelplaner, lokala barberare.
Det var som den nya cracken. Det härjade vilt i slummen.
Varje person delade den med ett, två eller tre dussin andra personer.
Vi hade en galen viral marknadsföring i tiden före internet.
När Mixtape kom ut blev jag en slags hjälte i New York City.
Plötsligt gick det 20 personer bakom mig.
"Jag vill gå med dig. Får jag följa med till parken?"
Håll utkik efter volym 2, allihop! AND1 Mixtape!
På måndagen fick vi in samtal från personer som var som tokiga.
Vi samlades och lyssnade på alla meddelanden.
Yo, för en sjuk mixtape.
Grymt, AND1!
Skip 2 My Lou!
Vänta lite.
Snälla, ge oss mer!
Var är volym 2?
Nu var frågan: "Hur gör vi ett nytt band?"
Så vi skapade idén till AND1 Mixtape Tour.
Vi skulle sätta ihop det bästa spontanlaget vi kunde.
Samla dina bästa fem, vi samlar våra
och så kör vi en match.
Men inte för en engångsgrej i New York.
Vi åker från stad till stad.
Jag blev anlitad av AND1 som turnéchef och fick ansvar för spelarna.
Idén var: "Vi kör en turné på fem städer."
För att få innehåll till fler mixtapes.
Shane!
Universitetet hade sparkat ut mig på grund av betygen.
Jag gick hemma. Min son var fyra eller fem. Jag behövde ett jobb.
Jag fick ett samtal från AND1.
"Tror du att vi kan köra en match i din hemstad?"
Den första jag ringde var Shane.
Jag spelade men jag var i 30-årsåldern,
så NBA var osannolikt för mig.
Jag glömmer det aldrig.
Jag stod vid hörnet när Main ringde mig.
Jag lyssnade inte så noga.
Det som fångade min uppmärksamhet var:
"Ska AND1 ge oss gratis sneakers
och shorts för att sopa banan med nån? Vi gör det."
Välkomna, damer och herrar, pojkar och flickor. Jag heter Duke Tango.
Luta er tillbaka, för nu kör vi.
Duke Tango är streetbasketens gudfaderpresentatör.
Om Duke Tango gav dig ditt namn,
så fastslog det vem du var som spelare.
Main sa till mig: "Yo, vill du vara med på det här?"
Jag sa: "Vem kan tacka nej?"
När man ser folkmassan runt hörnet,
fortsätter till parken och ser tusentals människor?
Det kan man inte förbereda sig på.
Jag sa: "Yo, Main och Shane,
vi åker till Philadelphia och hämtar AO.
Vi hämtar in Headache."
Jag fick med mig Black Widow
och Half Man Half Amazing.
Så AND1 gav streetbasketspelarna deras första kontrakt.
Första stoppet var Linden, New Jersey.
Vi tog med kamerateamet för att filma både publik och match.
Jag tror inte ens att jag visste vad filmskapande var då.
Jag hade en kamera i handen
och fick publiken med mig.
Jag försökte bara att fånga allt
som jag kände och allt som jag såg, för det var otroligt.
Det här är Chris Hightowers resplan.
-Ett Hightower-original? -Den officiella.
Till turnén gav de mig en firmabil,
sextusen i kontanter och sa: "Lös det."
Vi bodde på skithotell. Vi delade rum.
Vi spelade inför 100 personer.
Och nu satt jag
i en minibuss i stolen hemifrån som gled runt i bilen.
Vi var vårt eget street team.
Lådvis av band.
Vi delade ut dem och flygblad,
vi försökte göra allt för att få folk till evenemanget.
Vi visste inte hur det skulle gå.
Det handlade egentligen bara om att ha en plattform
för spelare som oss som inte tog sig till NBA
för att få lön.
Vi drog till en stor mässa varje år.
Vi spelade videorna utanför vårt bås.
Det var en stor publik där som kom för att se Volym 2.
Då visste vi att vi var inne på något
som snabbt kunde bli mycket större än vi trodde.
Hot 97.5, Atlantas hip-hop- och R&B-kanal,
AND1-stjärnorna är här. Ni har sett mixtapen.
Ni har sett dem lira.
De ska göra sin grej idag. Kolla in dem.
Det sker från halv fem till sex.
Vill du bli den nästa spelaren?
Kom ner, det här är din chans.
När vi spelade i Atlanta var stämningen verkligen annorlunda.
Hot Sauce!
Jag hörde publiken. De ropade: "Hot Sauce."
Yo, asså, vem är Hot Sauce?
Jag spelade i Georgias ghetton,
stal bollar från andras gårdsplaner.
Jag kunde aldrig behålla ett jobb.
Mitt nio-till-fem var att träna bollkontroll.
Jag var en lokal legend.
Folk samlade sig runt banan när jag spelade.
När jag såg Mixtape 1 och Mixtape 2
ville jag verkligen vara med.
Men jag visste inte vad som krävdes.
Plötsligt hörde jag att de skulle komma till Atlanta.
Där var min chans.
Jag satt i fängelse för några dumma tonårsgrejer.
Men dagen efter jag muckade var det turnématch.
Jag bara:
"Yo, vad är det här?"
Många av oss sa: "Vad håller han på med?"
Det var otroligt.
När Hot Sauce gjorde sin…
Åh, jösses!
Det var det.
En man tog streetbasketens idé
och bara vände på den.
Elegansen och hans image
förändrade spelet för alltid.
Volym 3 blev "Hot Sauce"-bandet.
Vi hade den nya stjärnan. Det var spikat. Allt handlade om Hot Sauce.
Så vi värvade honom.
Redan från första matchen
var han som en ikon.
När han blev med på turnén
blev allt annorlunda.
Fattar du? Alltså, inga fler minibussar.
Det var bussar för tre miljoner dollar
med flott inredning.
-Hot Sauce! -Hot Sauce!
Nu var det Sauce-världen. Min show.
Min favorit är Hot Sauce.
Hot Sauce är bäst.
Jag gillar Hot Sauce. Han är grym.
Hot Sauce var killen som alla ville se.
Inte bara de från slummen
men även barnen i förorten såg bandet.
-Han är galen! -Jag vet.
Herregud!
De studerade hans rörelser.
-Y2K. -Y2K.
The Flintstone.
The Boomerang.
De på planen försökte lista ut:
"Hur gjorde han det?" Och sen göra det själva.
Jag var grabben som tittade på The Mixtapes om och om igen.
Jag kunde finta, men inte alls som Hot Sauce.
Hans sätt att hantera bollen var så unikt och innovativt.
Grabben grep publiken.
Jag ville fängsla publiken så som Hot Sauce.
Jag var nog den mest populära basketspelaren på jorden då.
AND1:s streetbasketspelare är här.
De ska visa upp sig på scenen.
Vi börjar med Hot Sauce.
-Det kommer en film i september. -En fantastisk upplevelse.
HOT SAUCE ÄR GLÖDHET
Som företag hade vi inte knutit Mixtape till försäljning.
Men när vi gjorde volym 3, The Rise of Hot Sauce,
samarbetade vi med Footaction.
Köp vilken som helst AND1-produkt
och få en gratis Mixtape.
Vi har barn från gatan. De har roligt.
FOOTACTION VD
Alla kunder vi pratar med får kontakt med dem.
Jag var ute och handlade och plötsligt: "Yo, det där är jag."
Våra ansikten och namn var överallt.
DET STÅR "RAFER." MEN JAG KALLAS SKIP.
Försäljningen har skjutit i höjden.
För första gången höll Nike ett öga på oss.
Vi var tre personer och vi angrep Goliat.
När vi började konkurrera ut dem,
visst vi att vi skulle bli ett verkligt hot.
NIKES HUVUDKONTOR
Glömmer det aldrig.
Jag fick en video från Nikes försäljningsmöte.
Det var en bild på AND1 genom ett kikarsikte.
Det var: "Uppfattat. Nike siktar på oss."
Vi var ett konsekvent topp-två-varumärke.
Vi hade Mixtape-turnén. De hade inget som den.
Det var spelets hjärta, och vi ägde det.
Nike har riskaversion.
De vill inte förolämpa en 50-årig man i Mellanamerika.
De har en bred publik. Men inte vi.
Vi sålde till kärnan som är basketspelare och vet det.
Vi visste att Nike skulle svara.
Men vi anade inte hur.
Vi har det, rulla ljudet.
Kameran går.
ESPN
Vi är i ESPN-byggnaden på "N-1" Mixtape Tour.
Vet du vad det betyder? De känner oss inte.
ESPN kontaktade oss 2003
och ville göra en tv-serie baserad på turnén.
Ungefär när reality-tv blev stort.
Grundidén för serien var att hitta den nästa killen.
Vem var den nästa talangen?
Det var som Robinson.
Vi åkte till Portland, Atlanta, Seattle.
Och vinnaren, överlevaren, det ultimata valet,
fick ett AND1-kontrakt.
Ännu ett unikt event återvänder till huvudstaden.
AND1 Mixtape Tour-laget är ett gäng basketpersonligheter
med smeknamn och hiphop-spel.
Om du tror att du kan tävla med dem,
kom imorgon kl. 16-18.
De letar efter några extra spelare.
Vi letade alltid efter nya talanger, men ingen utmärkte sig.
Det var lite streetbasket i Keizer, Oregon.
Man såg ner på det.
Tränare respekterade inte den spelstilen.
Jag var inte så intresserad av NBA.
Jag gillade att se på AND1.
Jag var väldigt liten i high school.
Jag blev konstant petad.
Inga college-erbjudanden.
Det var en stor hjärtesorg.
Inte någon flickvän eller nåt sånt.
Jag bestämde mig för att göra nåt nyskapande,
bort från traditionell basket. Bort från NBA.
Slam Magazine släppte turnéplanen.
Och jag såg att Portland var med.
Så jag la all min energi på träning.
Det här var min chans.
ÖPPEN UTTAGNING
När jag väl kom till den öppna uttagningen
hade jag aldrig sett så många runt basketbanan.
Unga som vuxna stod på staketen för att se bättre.
Det kan göra en nervös.
Vi ska välja tre personer.
Vi ska välja tre personer
som ska få spela på arenan!
När min chans kom tänkte jag inte passa.
Okej, visa oss fötterna.
Folk blev som galna över flera av mina finter.
Där, den lille killen i blått.
Det är fett att lira med Hot Sauce. Jag har sett dem på video.
Att möta dem på riktigt är nästan… Det är en dröm.
Att kliva in på arenan var så häftigt.
Jag bara: "Fasiken, vi är här." Typ: "Vi klarade det!"
Den första matchen
mot mina idoler var väldigt surrealistisk.
Publiken blev som tokiga. De respekterade att jag inte gav vika.
Jag har bestämt mig.
Vi väljer dig.
De bjöd med mig på turnén
som deltagare i den rikstäckande tävlingen.
Jag blev helt mållös.
Jag trodde mina föräldrar skulle neka, men de sa: "Gör det."
Väl ute på turné
så visste jag att i varje stad fanns risken att jag fick åka hem.
För i varje uttagning kunde en ny spelare slå ut nån.
Det var ständigt nån som kom och nån som gick.
Han är den första, och den första är alltid svårast,
för vi har 29 städer kvar.
-Ja, jag är i underläge, va? -Ja.
Jag var 18 år och kände mig som ett barn bland vuxna.
Ibland var det 14, 15 personer på bänken
och man försökte göra sitt bästa på kort tid.
Jag sa: "Vet du vad? En vit grabb i laget?
Min gudson. Jag adopterar honom."
Han fick sitt namn med en gång.
Det där är min grabb, min gudson,
basketens Rocky Balboa,
The Professor!
Allt som en begåvad vit grabb kan göra i ghettot
förstärks en miljon gånger.
Men The Professor är äkta vara.
En av dessa tre grabbar ska skickas hem ikväll.
Det hände något magiskt under varje eliminering.
Gudsonen! The Professor! Lägger upp den! Åh, ja!
-Professor, vi ses i Dallas. -Okej.
Okej? Var snäll.
Det är press, men det är det det handlar om.
Ett kontrakt förändrar någons liv.
Läget, mannen?
-Ska du hem idag? -Jag ska ingenstans.
Jag ska gå ut och göra min grej.
Jag ska fortsätta göra det som har fört mig hit.
Ja. Se på greppet om Headache.
Jadå! Ja!
Ja, baby!
23 AUGUSTI
Sista stoppet var Linden, New Jersey.
Den här planen är ursprunget. Det var här det började.
Spela till 21.
Därefter kommer teamet att samlas.
Vi ska fatta ett beslut.
Det var AND1-spelarna och deltagarna mot varandra.
Vi har sett vad du kan, men kan du göra det i ghettot?
Kan du göra det mot oss?
Sik Wit It jävlades mig i början med en fejkpassning.
Jag tänkte: "Fan." Nu var jag på efterkälken.
Ett par spel senare blockerade jag ett skott.
Tog några skott.
Jag spelade bra, men det gjorde de andra också.
Professor. Hot Sauce. Hot Sauce. Professor.
Så ska det se ut!
Jag trodde att jag var ute i slutomröstningen.
Jag vill än en gång gratulera er.
Och mannen som får kontraktet är…
El Professor.
-Okej? -Tack, kompis.
Det blir han.
Det var ofattbart. En dröm som gick i uppfyllelse.
Jag hade arbetat hårt och nu var jag en AND1-spelare.
KORT, VIT KILLE MED BLÄNDANDE SPEL OMDEFINERAR STREETBASKETEN.
Kollar första avsnittet. Det ser bra ut.
När tv-programmet kom ut på ESPN
var jag ärligt talat inte säker på om någon skulle titta.
Yo, kön går inte nedför kvarteret. Den är kvarteret.
Typ, vi öppnade dörren och: Pang!
Shane! Mannen!
Wow, det här är nåt. Folk blev som galna.
Galen kärlek. Galen kärlek här ute.
-Ge mig ditt pannband! Ge mig nåt! -Ge mig din durag!
AND1 Mixtape Tour kommer till stan i helgen.
-Vem är The Professor? -Visst är han otrolig?
Hyllningen var surrealistisk för den hände över natten för mig.
Tack, raring!
Amerika älskade den här grabben. Tittarsiffrorna sköt i höjden.
Efter AND1-turnén
hade han flätor som en svart snubbe. Han hade diamantörhängen.
Före matchen pratade han som Opie. Efteråt var han Eminem.
De blev Jackson Five. Det där är Michael Jackson.
KAN VI GIFTA OSS?
Älskar dig, Professor!
Han är bara 11!
Jag minns hans första groupie.
Jag visste att det skulle förändra hans liv.
Vänta lite.
Jag var väldigt blyg på high school. Men jag omfamnade det verkligen.
ESPN-programmet tog oss till en helt annan nivå.
NBA-fans och kändisar älskade det.
Spola tillbaka om du missade den finten.
AND1 Mixtape Tour! Jag älskar det!
Vi började ta betalt för att komma in på matcherna.
Och vi sålde ut NBA-arenor.
På några av arenorna
hade vi fler fans än vad hemmalaget hade.
Jag glömmer det aldrig.
Vi var på en klubb när jag såg att Detroit Pistons
precis hade vunnit sitt andra NBA-mästerskap.
Jag sa till dj:n: "Yo, Chauncey Billups är här."
Chauncey Billups, en trolig kandidat till MVP-priset.
Och dj:n tittade på mig och sa: "Skit i dem. Ni är ju här."
Du vet allt. Du har hört om det.
Nu tar vi nästa steg. Det är dags att resa över havet.
Det här är en global invasion.
Vår första internationella turné var omtumlande.
Den var större än USA. Alltså, väldigt mycket större.
Låt mig höra er, Tokyo!
Detta är AND1 Mixtape Tour.
Just nu, ett australiensiskt zoo. Jag och min polare koalan.
Nu var allt förstklassigt. Vi bodde på Ritz-Carlton.
Grabbarna var rockstjärnor.
De brukade gå och skriva autografer
eftersom det myllrade av tjejer där.
Är det Waliyy? Filma Hot Sauce.
Jag älskar honom.
TA MIG, AO
AND1, baby.
Vi hade killar som kom fram med sina fruar.
En hade inget att signera, så hon drog fram bröstet.
Man bara: "Ska jag signera din frus bröst?"
AND1-turnén? Festa, supa, röka.
De hade en kamera. De sa: "Vi har nattkameran."
Och jag sa: "Vad tittar ni på?"
Alla hade en enorm orgie med någon tuff brud!
Jag bara: "Yo! Jag såg henne på matchen!
Fan!"
-Han ljuger. -Nej, bara…
Han skojar bara igen.
AND1-tåget,
det var så snabbt att ingen kunde stoppa oss.
AND1 Mixtape Tour, presenterat av Mountain Dew.
Vi fick in sponsorer.
Från gatan, till arenor till tv-spel.
HITTA RYTMEN 750
Laget visade mig statistik en dag
där Streetball var det största programmet på ESPN bland män.
Jag bara: "Fan heller. Lägg av."
De sa: "Streetball är den största serien
på ESPN bland tonårskillar."
Jag bara: "Herrej…"
AND1:S HUVUDKONTOR
Vad händer?
När Mixtape Tour blev en stor framgång…
Vi gick från 15 till 70 personer inom loppet av två-tre år.
Vi bestämde oss för en fast lokal.
Så kontoret behövde en basketplan.
Hur kunde vi öka vår närvaro nu när vi var ett stort nationellt varumärke?
Vi valde att göra ett nytt försök
med skor.
Den första Marbury-skon var ful, tung och allt för dyr.
Och det var mitt problem,
som personen som övervakade produkten.
Jag gav alltid Jay besked:
"Gör det här och det där."
Och Jay sa: "Tom, jag är trött på ditt tjat.
Vill du prova själv?"
Jag var 25, och sa: "Ja." Jag tvivlade inte.
Jag hade en tydlig idé om hur en basketsko skulle vara.
Skor ska vara lätta. Och snabba.
Och luftiga, som löparskor.
Vi skulle använda mesh och komposit.
Min första idé var slip-on-skor kallade Post-Game.
Det är en helt annan nivå nu.
De skapar dem och vi älskar dem.
Alltså, fortsätt så.
När jag var barn var det en trend att bära olika skor.
Det gav inspiration till Tai Chi.
Visuellt ser man de olika färgerna. Som om du bär olika skor.
-Hej! -Hej! Läget?
Jag minns häpnaden när Tai Chi-skorna sålde som smör.
Det här är en fet look.
De är som eld.
En av de bästa basketskorna. Punkt.
Den blev AND1:s bästsäljande sko.
Den gick från noll till 65 miljoner på 18 månader.
"STIL OCH PRESTANDA"
Det började med tröjorna. Nu är det på en helt annan nivå.
Se upp, alla skoföretag.
Kvarterets hallickar och knarklangare.
De gick runt i AND1.
Vi hade stilar som antingen sålde bättre än Nike eller hamnade på andraplatsen.
Alltså, om man tar sig an Nike
så har de 50 fler på varje avdelning.
Och när de gör en signatursko till Michael Jordan,
då kan det ta flera år.
Och vi hade fem snubbar på design.
Ibland var Tom på sitt kontor i tre dagar.
Det blev långa arbetsdagar. Men jag älskade det.
Den energin smittade av sig.
Jordans har uppstått
ur det kreativa samarbetet med skodesignern Tinker Hatfield.
I en tid där designers blev kändisar
var Tom väldigt lågmäld, han ville förbli i skuggorna.
Men han var en helt otrolig kreativ designer.
Jag styrde mitt eget rike där jag skapade kvalitativa skor,
och om jag fortsatte med det så skulle vi slå Nike.
FINTERNA ÄR MIN MIK. STEGEN MINA RIM.
SPELET ÄR MITT LIV. P. CHAMPION - HOT SAUCE
MITT SPEL. AND1
16 JULI 2004
Att spela på Madison Square, meckat.
Gissa om jag var taggad.
Spänningen var helt sjuk.
Jag såg mig runt och: "Fan.
Är det så här NBA hade varit?"
Det var samma omklädningsrum. Samma atmosfär.
Välkomna till New York!
Det tog mig 25 år. Jag är redo att krönas.
Jag känner det på mig. Verkligen.
Av alla matcher vi ville vinna, ville vi vinna på Madison Square Garden.
När allt kommer omkring vill man vinna där man kommer ifrån.
Där stod jag på NBA-golvet, rädd som fan.
Det kunde man aldrig ana där jag gick runt
och typ: "Sauce, du ska krossa",
men innerst inne var jag så sjukt jävla rädd.
Rädd som fan.
Man hade drömmar om NBA. Och nu kände man att man hade lyckats,
för där var ens namn på den stora resultattavlan.
Där stod ens namn i det klara ljuset.
Jag spelade inför tusentals.
När vi spelade på det gamla goda Madison Square Garden?
Då kom det en tår. Det var så känslosamt.
Det var vår skryträttighet till vår familj, till våra vänner:
"Nej, vi kom oss inte till NBA, men vi lyckades."
Är ni redo?
Professor! Alley-oop!
Jadå! Ja!
Det var absurt. Det var ofattbart.
Det tog så mycket tid och energi att komma dit.
Jadå! Det är Sizzle och The Pharmacist.
New York-matchen var tävlingslysten.
Den var olik alla våra andra matcher.
Hoppskott, från linjen, rakt ner i nätet.
Helicopter. Ser på den. Bomb passar. Se på det här!
På Madison Square, om entusiasmen är tillräckligt stor,
då skakar byggnaden. Halva kvarteret skakar.
Ser efter en vändning. Professor. AO!
Oavsett vem som är på banan måste vi behålla statistiken.
Hoppskottet är bra!
Lätt som en plätt!
Här har vi The Main Event. Jösses!
Du har gjort ett hoppskott
framför 19 000 personer på meckat. Det blir inte bättre än så.
Jag träffade AND1 när jag var 26.
Merparten av mina NBA-dagar var förbi
men min historia är att jag aldrig gav upp.
New York City!
Om du gillar det du ser, låt mig höra det!
Ge båda lagen en applåd!
Du har det. Du kan.
-Berätta om upplevelsen. -Alltså…
Det var jävligt kul.
Kom hit.
Ett, två, tre, AND1.
Vi är redo för den första slam dunk-tävlingen på tre år.
Förra gången…
Jag glömmer aldrig dunk-tävlingen med Vince Carter,
som senare gick till Nike.
…och här är mannen som publiken vill se.
Vince Carter med sin första dunk!
Vi kan dra hem!
Vince har kanske den bästa prestationen nånsin
i en dunk-tävling, i AND1 Tai Chi-skor.
Vi blev mållösa.
Vi tappade fattningen. Vi bara: "Häftigt!"
Och han gjorde saker som ingen trodde var möjligt.
Medan han bar vår produkt.
Typ: "Tack för att du bär våra skor gratis."
Det var AND1:s höjdpunkt.
Jag tror att det var två eller tre månader senare.
Jag satte på tv:n.
Jag såg bollstudsande.
Och så såg jag loggan.
Det första jag tänkte var: "Fan."
Det är Nike.
Freestyle handlar om hiphop, streetbasket och självförverkligande.
De hade efterbildat vår streetbasket-ställning
med en makalöst snyggt filmad tv-reklam.
Det var en bra reklam.
Den hade attityd. Hip-hop-beat.
Men det var Nike. De var bättre än så. De kopierade oss.
Den tv-reklamen uppnådde mer på 30 sekunder
än vad vi gjorde under fem år med Mixtape.
Måste vara skorna. Nike stegrar.
Investerare sprang tillbaka till Nike.
Den lever upp till mottot: "Gör det bara."
Den tar över hela streetbasketen.
De tog vår rörelse,
satte på en lysande, glittrig sidenrosett och kallade den sin.
De krossade oss på ett ögonblick.
I kampen om äran, är modet kärnan.
Nike Underground's King of the Court.
Söndagar kl. 20:00, 19:00 centralt, på MTV2.
Jag vet inte om de spenderade 10, 20, 50 miljoner.
Jag vet när jag såg tv-reklamen att jag insåg: "Fan också.
Vi kan inte vänta.
Vi måste ta beslut. Sätta fart."
Jag är på tv!
Hur skulle du svara någon
som kände att företaget
byggde sin förmögenhet på spelarna?
Hur skulle jag svara någon
som kände att spelarna utnyttjades av företaget?
Jag skulle säga: "Jag vet att företaget tjänade mycket pengar."
Efter matchen såg man merchandise-montern.
Coola grejer med spelarnas ansikten.
Den är slutsåld igen.
Spelarna sa: "Jag får inte betalt för det."
Det var undergången för allt.
Vi är på lagret där vi tar emot, skickar och packar
AND1-produkterna till alla.
Vi går upp kl. 08.00 för att träffa de anställda på lagret.
Artighet.
Hur många artighetsgrejer ska vi göra?
Det här företaget tjänade miljontals dollar.
Men det var vi som tjänade dem åt er.
DRICK.
Det började bli en grej att vi fick pizza,
men vi åkte med en personalbuss.
De fick allt.
De fick filet mignon, calamari, mineralvatten,
allt det goda.
Vad äter du, Shane?
Före matchen,
Buca-räkor med parmesan.
Många sa: "Ni måste ta hand om oss."
"Varför äter inte vi?"
"Ingen turné utan spelare."
Ni har rätt. Alla borde äta,
men man kan inte bli så aggressiv.
Jag kastar den på deras buss.
Det är över nu.
Han kastade en varm pizza i turnéledarens ansikte!
Säg vad jag sa. Hon har en chans till.
Jag spöar skiten ur henne. Allvarligt.
Hur bestämde ni vilka spelare som skulle tjäna
en viss summa pengar?
Jag var inte involverad. Det enda samtalet jag hade
var med Sauce och hans agent.
Min hemstad. Jag går till historien.
Han sa: "Du, Seth. Du är en snäll kille."
Jag tänkte: "Ja, det är jag, din skitstövel."
Han sa: "Sauce vill ha det här, annars går han till Reebok."
Jag sa: "Låt honom gå."
Reebok dödar hans karriär. Ingen vill vara hos dem.
Det var intressant för det fanns ingen lönestruktur.
Main Event hade mellan 90 000 och 100 000.
AO låg runt det, 80 000 till 90 000.
Half Man låg mellan 60 000 och 75 000 dollar.
Vi hade lågavlönade killar som fick typ 15 000.
För tre månaders arbete.
För när september kom var turnén över.
Men vi bedömde killarna efter vilka som fick flest "oj" och "ah".
Och Hot Sauce var stjärnan.
Det var många stunder där några kände sig frustrerade över
att de inte tjänade lika mycket som andra.
Men på AND1-turnérna var det bäst att inte snacka om lön,
men de sa det eftersom de gillade att håna varandra.
Nu drar vi.
Dollar. Ja.
Jag behövde något nytt för 2005.
Lite bling. Något litet.
Här är Sizzles lya. Fattar ni?
Min andra. Jag har två. Strunt samma.
Hot Sauce hade en bil som kunde prata.
Var hälsad, Hot Sauce.
Folk hatade den där skiten.
Jag försökte undvika pengasnack.
Jag visste att jag var den nye och hade marknadspotential,
och jag kände att min lön var bra.
Och tagning.
Det var utan tvekan mycket avundsjuka
bland spelare som marknadsfördes mer än andra.
Man ser grabbar.
De har en eller två stora matcher. De är "streetbasket-legender".
Vi arbetade hårt i nio-tio år
innan vi visste vad AND1 var.
Missförstå mig inte. The Professor är en bra spelare,
men jag ifrågasätter hans motiv ibland.
Det stör mig inte. Jag… Alltså,
så länge vi har kul på turné så får de tycka vad de vill.
Ärligt talat.
Rockstjärnan började ta plats inuti allas huvud.
Och alla började tänka på pengarna.
Sluta bete dig så där. Fan, mannen. Helvete!
Hur menar du?
Var får du checken ifrån?
Jag hade spelat och tjänat pengar oavsett.
Turnén krossar mig. Jag tjänar noll.
Mitt kontrakt är skit. Det är det jag säger. Det är värt noll.
Jag äter av det här. Jag tjänar massor.
Mina levnadskostnader är inte som dina.
Du lever i lyx. Jag bor fortfarande i fattigkvarteret!
Vi har för många stjärnor.
När man skapar ett monster,
måste man veta hur man ska tämja det.
Fientligheten mot varandra nådde en punkt
som bara blev allt större.
-Varför frågar du inte? -Därför!
Varför? Jag ställde tränaren en fråga!
-Därför. -Jag är inte respektlös.
-Jag pratar inte med dig! -Sug kuk!
Försök inte med mig.
-Vem är en bitch, Zig? Vem? -Du!
Filma inte det där, hördu.
Vi ser ut som clowner.
Ja. Nu ballar det ur.
Hallå, varför håller ni fast mig? Varför håller du fast mig?
Skorna blev en fenomenal affärssuccé när jag tog över dem.
Det var 90 % av försäljningen.
Då kändes det som om hela företaget vilade på mina axlar.
Så Tom bestämde sig för att flytta till Taiwan,
för han kunde påverka produktens kvalitet
mycket bättre om han satt på fabriken.
Jag var orolig, för Tom är en arbetsmyra.
Jag jobbade nog i genomsnitt 364 dagar om året.
Jag bodde på flygplatser och hotell,
bytte 12 tidszoner var sjätte vecka.
Utan att jag insåg att det blev för mycket.
Det slutade med att jag fick matsmältningsproblem.
Jag gick ner cirka 10-15 kilo.
Jag minns att Seth och Jay ringde mig runt 03.00 asiatisk tid.
"Hur går det? Vad händer?" Och jag tappade fattningen.
"Nu räcker det. Sluta dissa mig.
Jag gör det jag gör. Något ni inte kan."
Sen la jag på.
Jag vet att Tom kände press utifrån,
särskilt från mig som han rapporterade till.
Jag drog mig tillbaka in i mitt eget skal.
Jag förlorade vänner.
Allt blev en röra, fysiskt och känslomässigt.
Plötsligt var det inte kul längre.
Det var inte alltid lätt, men alltid kul.
Tom kom in på mitt kontor.
Han sa: "Seth, jag slutar."
Jag bara: "Vänta lite. Va?" Det är ju typ omöjligt.
Vi kollapsade efter att Tom lämnade oss.
Försäljningen gick från över 200 miljoner till typ 130.
Jag fick säga upp 20 procent.
Vi hade ett litet fönster att sälja företaget
för att maximera det ekonomiska värdet.
Paoli, Pennsylvania.
Träningslägret 2005. Mixtape Tour!
AO!
AND1-teamet har en nyhet.
Vi ska på Sports Illustrated-omslaget.
Att växa upp och vara med i Illustrated, kungen av sporttidningar.
Här är det. Det är officiellt.
Okej. Vi måste rama in den här.
DET ANDRA SPELET
Innan turnén började 2005
hörde vi inget om nya kontrakt.
Det var förvirrande.
Vi var bara frustrerade över allting.
Det cirkulerade många olika historier.
Plötsligt samlade personalen oss i ett rum.
Jag bara: "Vad fan händer?" Han bara: "Lugn."
De sa till oss: "Det kommer att ske ett stort uppköp,
inget kommer att bli som vanligt."
AMERICAN SPORTING GOODS KÖPER AND1
Det var oväntat.
Det var borta. Det var det.
Ingen förvarning.
Spelarna är så stolta
att de nog aldrig kommer erkänna att de var besvikna.
I slutändan var alla okej. Men jag tänker på fräckheten,
att de inte satt med legenderna när det tog slut.
Det borde vara en framgångssaga.
AND1 var enormt. Vi skapade något från ingenting.
Vi sålde företaget och alla tjänade massor,
men försäljningen var fysiskt jobbig för mig
och det var verkligen sorgligt.
Det var stridigheter och spruckna relationer,
och känslomässigt är det fortfarande bitterljuvt.
Helt klart.
Du känner säkert igen honom från ESPN:s Streetball!
Shane "The Dribbling Machine" Woney!
Court Jesters är en halvproffsig liga-version
av Harlem Globetrotters.
Det här är inte som Garden. Inte alls som Garden.
Någon känner kanske igen mig och de ställer frågor som:
"Vad gör du här, mannen? Du var ju på tv."
Det är hjärtskärande.
Varje dag säger jag: "Jag hoppas att något händer
där de säger: "Vet du vad? Shane, vi behöver dig, bara idag."
Så här tänker jag.
Vi fick inte betalt det vi var värda.
Vad sägs om det? Vårt värde.
De kom till ghettot och tog allt.
Vi gav dem våra åsikter: "Ni borde göra det här."
De springer rätt upp och gör det,
säljer det och ger inget tillbaka.
Jag kallar det "fattigdomskoppleri".
Folk säger: "Bolagsamerika utnyttjar dig för att tjäna pengar."
Det är vad omvärlden ser, men på insidan var det inte så.
Vi försökte ta ner månen
och göra nåt coolt.
Det var det enda vi var skyldiga till.
Kontrakten vi skrev med dem var inte obetydliga.
Några av Mixtape-spelarna fick mer än vissa i NBA.
De gav oss ett kontrakt
och det var upp till oss.
Vi behövde inte godta summan.
Summan de erbjöd mig? Klart som fan jag tog den.
Jag skiter i era åsikter.
"Du är inte lojal…" Lojal mot vadå?
Lojaliteten ger mig ingen check. Det vet jag.
Älskade de oss för det vi gjorde? Ja.
Men respekterade de oss?
Svara på den.
Det jag ångrar allra mest:
Hade vi sett på Mixtape-spelarna
som anställda istället för varumärkesförstärkare,
då hade vi kunnat ge dem aktier.
Och det hade resulterat i ökad rikedom
till alla spelarna.
Våra liv betydde inget för dem.
-Jag tror… -Våra liv betydde inget, mannen.
-Main. Våra liv… Kompis. -Kanske.
Hör på.
Under mitt sista år med AND1
bad jag den där mannen
om 16 000 dollar för att få min son i skolan för ett kontrakt,
och sen sa de till mig: "Jag kan inte hjälpa dig."
Efter allt det vi gjort för dem.
Det minns jag inte.
Jag är ledsen att jag inte minns det.
Det är möjligt att Shane pratade med mig direkt…
…och om så var fallet och vi inte hade möjlighet
att hjälpa honom och grabben, då skäms jag.
Ärligt talat, vi kan säga att de rånade oss.
Men pengarna kommer aldrig att ersätta upplevelsen.
Att ha ett pass och resa från land till land.
Det var lärorikt.
Jag står i tacksamhet till AND1 för det de gav mig.
Saker jag aldrig hade gjort då mina föräldrar
inte hade råd att låta mig resa.
Det här är stort.
AND1 skapade möjligheter som man aldrig hade fått annars.
Jag hade aldrig
kommit på tanken
att lämna stan, lämna Brooklyn.
Brorsan.
Tänk att det skulle vara så här.
Tänk att Tokyo och de andra städerna skulle vara så här.
AND1-basket lät en kille, som Waliyy Dixon från Linden, New Jersey,
förverkliga några av sin drömmar.
The Pharmacist!
AND1 har låtit alla tänka utanför ramarna kring det här spelet.
Deras grejer var för alla,
inte bara dem som lyckades i den professionella världen.
Butlers utlöser en inbound. Alston.
Det här är för segern! Det är bra!
Skämtar du med mig?
SKIP 2 MY LOU VAR DEN ENDA AND1-SPELAREN SOM SPELADE I NBA
AND1 ändrade spelet.
NBA är numera mer underhållande och friare.
Nej, det är inte sant!
Man kan se att grabbarna idag, vi pratar om superstjärnor,
gör finterna…
Curry. Snygg fint! Hoppar upp.
De behöver inte tacka oss.
Vi vet vem de har det ifrån.
Fotarbete! Vänster fot. Höger fot.
Avsluta.
Main, arvet, när du säger att…
Var det stort, och lyckades vi?
Main, självklart lyckades vi, för när du går på gatan
med din son och en främling säger till din son:
"Vet du vem din far är?"
Det händer inte vanliga människor.
När allt kommer omkring
kommer vi alltid att vara:
"Yo, där är grabbarna från AND1."
Ett, två, tre, AND1!
SEN GRUNDANDET 1993 HAR AND1 SÅLTS FLERA GÅNGER
OCH ÄGS FÖR NÄRVARANDE AV EN NY ÄGARGRUPP.
Anklagelserna mot en basketdomare
som ska ha spelat på matchernas slutresultat skakar NBA.
Jag har verkligen sabbat mitt liv.
Precis som sommarens feel-good-hit
är Manti Te'o-historien inte på riktigt.
Grymma, skruvade människor.
Det var den längsta segersviten i sportens historia.
Det här är den finaste dagen i australiensisk sporthistoria!
AND1 tjänade miljontals dollar.
Men respekterade de oss?
AND1 basket, baby!
Håll käften, för helvete.
Vi håller det mellan oss.
Håll dig till den jävla historien.
Det blir inte märkligare än så här…
Donaghy utreds av…
Förstasidesnyheter över hela stan.
Hon existerade inte fysiskt
utanför det att hon var Manti Te'os döda flickvän.
Jag tänkte:
"Det vore jävligt galet om det inte var sant!"
Undertexter: Malin Knutsson