Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
STR. LENOX BD. MALCOLM X
Ăsta e locul.
E New York.
Baschet de stradă.
Asta e cultura noastră.
Asta facem noi.
E treaba noastră.
Pe vremuri, era o petrecere de cartier.
Atmosfera, energia…
Era cu totul special.
E plin ochi aici.
Jucătorii fac spectacol și mulțimea e încântată.
Dar AND1 a dus baschetul la alt nivel.
Baschetul AND1 cucerește națiunea,
devenind una dintre marile mărci ale baschetului.
Tokio, Japonia. Venezuela. Brazilia.
Era o demență totală.
Concurența e tot mai strânsă.
Cele mai noi adidași AND1 dispar de pe rafturi.
Coada nu se întinde în stradă, ci pe toată strada.
AND1 avea cei mai buni jucători de baschet de stradă.
Cei mai buni jucători primesc cele mai frumoase nume. Ca Skip 2 My Lou.
The Main Event.
The Main Event!
Shane, „The Dribbling Machine”.
Pune-ți costumul de Superman, Shane!
E vorba de „Hot Sauce”!
E vorba de „The Professor”.
AND1 provoacă titanii industriei,
fără intenția de a ceda.
Mulți se întreabă: „Ce s-a întâmplat cu AND1?”
Nu știu ce s-a întâmplat. Și am făcut parte din echipă.
UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
UNIVERSITATEA DIN PENNSYLVANIA
Nu puteam începe o afacere fără studiile mele la Wharton.
După a doua zi acolo,
câteva lucruri mi-au devenit clare.
SALA JON M. HUNTSMAN
Toți colegii mei se concentrau pe ce voiau să facă.
Eu habar n-aveam.
Jucam baschet între patru și opt ore
la fiecare oră de studiu.
În acea vară, am făcut un stagiu gratuit în investiții.
Mi-am spus: „E nasol. Nu fac asta.
Vreau să fac ceva ce-mi place.
Fiecare zi în care mă trezesc gândindu-mă la baschet
e o zi grozavă.”
Asta a fost premisa de la care a pornit afacerea mea.
Îmi cunosc limitele.
Mi-am spus: „N-am cum s-o fac singur. Îmi trebuie un partener.”
Eu și Seth ne-am cunoscut în clasa a șaptea.
A venit la mine cu ideea în facultate.
Am acceptat. E plăcut să faci afaceri cu cel mai bun prieten.
Seth mi-a vorbit despre un tânăr pe care l-a cunoscut când juca baschet.
A insistat să-l cunosc pe Tom.
Când joci baschet cu un om, afli multe despre el destul de repede.
Tom avea o medie de 3,96 la Wharton.
Mă întrebam cum e posibil.
„Tipul joacă baschet șapte ore pe zi.”
Mi-a spus: „Să știi că Tom e un tip ciudat.”
Privea în jos, evita contactul vizual, avea o voce groasă.
TOM AUSTIN COFONDATOR AND1
Dar Tom era genial. El era geniul din spatele companiei.
ASTA E ȚARA LUI DUMNEZEU
Am crescut în orășele din New England.
Ne-am mutat de trei ori.
Eram un copil timid.
Baschetul era ceea ce mă lega de oameni.
Așa că i-am spus lui Tom:
„Te interesează o afacere cu baschet? Ce faci anul viitor?”
Nu aveam aptitudini profesionale.
Avusesem doar slujbe mărunte, ca spălător de vase, debarasor…
Când am auzit că pun bazele unei afaceri în baschet,
a fost salvarea mea, căci voiam să rămân implicat în baschet
și să port șort la muncă.
Ne-am întâlnit la o pizzerie.
Am încercat să stabilim identitatea mărcii noastre.
Când arunci de la distanță și ești faultat,
iar mingea intră în coș, spui: „Plus una!”
Nu o spui, ci țipi: „Plus una!”
- Asta e cea mai jignitoare expresie. - „Plus una, nemernicule!”
Apoi mi-a venit ideea să punem jigniri pe tricouri.
Am scris 30 de sloganuri și am zis: „E primul nostru tricou.”
„Credeam că știi să joci.”
„Conduc autobuzul. Îi duc pe toți la școală.”
„Pune-ți guler! Ai fost bătut.”
Și cel mai celebru: „Ai un stil de joc urât ca iubita ta.”
Mai erau vreo șase pe hârtie și fusese prima dată
când am scris vulgarități.
Dar a fost apogeul celor 15 ani de baschet continuu.
Când am fondat AND1,
nu știam cum se promovează marfa.
Cum e cu vânzarea cu amănuntul. Nu știam nimic.
Ne cream propria cultură și uneori era frumos,
iar alteori era ca în Împăratul muștelor.
Două diplome la Wharton și una la Stanford și vindeam tricouri din mașină.
În primul an, am pierdut bani.
Dar țin minte sentimentul când a spus cineva:
„Aș cumpăra tricourile voastre.”
Oamenilor le plăceau tricourile cu vulgarități.
Am simțit că facem ceva bun.
Apoi am primit o comandă pentru trei sau patru modele de la Foot Locker.
Doamne! Primiserăm o comandă de 13.000 de dolari.
Celelalte magazine vedeau copii cu tricourile noastre și ne sunau.
Pentru prima dată, nu sunam noi,
ci eram sunați.
Aveam ceva bun. Urma să fie bine.
O firmă care face tricouri are mare succes.
Nu vezi zilnic genul ăsta de modă, dar e bună ideea lor.
Haide! Vrem s-o facem, nu?
Abia așteptam să joc baschet,
dar s-a dus pe apa sâmbetei.
Vrei să ne batem?
PRINȚUL DIN BEL AIR, 1995
În primul an,
am câștigat 1,6 milioane din vânzări.
AND1 TRANSFORMĂ VULGARUL ÎN DOLARI
Apoi ne-am întrebat: „Ce urmează?”
Știam că vrem să fim o companie de miliarde.
Din prima zi, am rivalizat cu o marcă.
FĂ SPORT NIKE
Nike era compania pe care o imitam cel mai mult.
Ei își asociază numele cu marile talente.
Aici avem noul Air Jordan îmbunătățit.
Voiam să fim marca principală a baschetului.
Nu o puteam face dacă nu vindeam adidași.
Acolo erau banii,
iar Nike pusese monopol pe piață.
Adidașii de înaltă tehnologie și reclamele sunt tot mai sofisticate.
Nike chiar o face.
Profitul în al patrulea trimestru a crescut la 126 de milioane.
Când aduci sportivul potrivit în reclama potrivită,
impactul pe piață este foarte puternic.
Acum trebuia să găsim un Michael Jordan.
Nu puteam începe cu jucători mai slabi.
Dacă tot o făceam, trebuia să luăm un jucător de top.
Marbury încearcă să-i paseze lui Bryant.
Nu există „dacă” pentru Stephon Marbury de la Georgia Tech.
E gata să meargă mai departe, să fie coleg cu Magic și Michael.
Toți din baschet îl știau pe Steph. Când juca, parcă era în priză.
A patra preselecție pentru NBA, în 1996.
Echipa Milwaukee Bucks îl selecționează
pe Stephon Marbury de la Universitatea Georgia Tech.
Omul ăsta nu poate rata.
Am pus soarta companiei în mâinile lui Steph.
Am spus: „Vrem să ne reprezinți zece ani.”
Nu mai făcuse nimeni asta
cu un tânăr care nu jucase niciun minut la nivel profesionist.
TOATĂ ZIUA
AND1
De la Georgia Tech, numărul trei,
Stephon Marbury!
În seara inaugurală, eu și Seth eram chiar lângă teren,
foarte entuziasmați.
Adidașii pășesc pe teren, sunt Foot Locker.
Se difuzează reclamele.
Cine știa că tot ce clădiserăm se va evapora în seara aia?
Parcă văd și acum. Steph sare… și eu mă îngrijorez.
Dumnezeule!
M-au trecut sudori reci când l-am văzut.
Ne-am albit la față.
Tocmai am făcut o campanie TV cu fracturi pentru Stephon Marbury.
Și-a fracturat glezna purtând adidașii noștri.
Cu o săptămână înainte de lansarea adidașilor.
Marbury e ajutat să iasă de pe teren…
De obicei, mă recuperez repede, dar acum e mai grav.
Sufăr enorm că nu pot juca.
Eram pe coridor și l-am văzut pe impresarul lui Steph,
care ne săgeta din priviri.
Cineva din echipa lui a spus:
„Poate apare Stephon la televiziunea națională și aruncă adidașii la gunoi.”
Am spus: „Am avut o firmă, dar s-a terminat.
Nu-mi imaginez cum am putea evita falimentul.”
Am vrut să fim susținuți de un sportiv, să depășim Nike și am eșuat.
După două săptămâni, am găsit o casetă. Era în birou de ceva timp.
Aveam câțiva stagiari și o vizionau mereu.
Caseta ne-a lăsat cu gura căscată.
Am zis: „Doamne sfinte!”
Am văzut mult baschet.
Dar n-am mai văzut așa ceva.
În meciul acela, juca Rafer Alston, de 15 ani,
poreclit „Skip 2 My Lou”.
Arătați-i că îl iubiți
pe „Skip 2 My Lou”!
„SKIP 2 MY LOU” RAFER ALSTON
Stilul de stradă newyorkez îți lasă imaginația să zboare.
Era mai mult poezie în mișcare.
Era mai mult tertip și magie.
Mereu am vrut să vă înșel.
O treime din ce făcea el e ilegal.
Dar nu cred că are importanță, pentru că e unic.
Baschetul de stradă e hip-hop,
graffiti, breakdance,
toate la un loc.
Iar publicul e muzica noastră.
Victoria nu are legătură cu baschetul de stradă.
Echipa ar putea pierde, dar, dacă ai însuflețit mulțimea,
toată lumea e mulțumită.
Terenul e ca o pânză.
Stilul tău de joc e vopseaua.
Și jucătorul e pictorul.
Mulți dintre noi au fost crescuți în oraș, de părinți divorțați.
Mama m-a născut la 15 ani.
Am crescut în cel mai mare complex de locuințe sociale din Bronx.
N-am avut un cămin stabil să-mi exersez aptitudinile.
Nu era vorba de sport, ci de supraviețuire.
Prima dată când am atins o minge de baschet, aveam 11 sau 12 ani.
Nu aveam aptitudini și inteligență pentru baschet.
Dar tata mă ducea în parcuri și așa mi-am perfecționat aptitudinile.
Baschetul de stradă e un mod de viață.
Nu era vorba de bani. Pentru bani era NBA.
Swish îi pasează lui Dumars, care sare și aruncă de trei puncte!
De unde provenim noi,
mulți oameni nu au bani
să meargă la un meci NBA, în Madison Square Garden.
Pentru noi, Rucker era principalul teren din New York.
Baschetul de stradă s-a născut acolo.
Când am văzut primul meci, eram mic și slab.
Mi-am croit drum până în față, chiar lângă teren.
Mă uitam la idolii mei jucând.
Pee Wee Kirkland, Joe Hammond, Earl Manigault,
Dr. Jay…
Auzeam oamenii aflați la șapte, opt străzi distanță.
Știai unde sunt toți.
Mulți își dădeau seama
că nu vor ajunge în Divizia 1 sau în NBA.
Dar puteau juca baschet pe terenul de joacă.
Mi-am dat seama ce e pe casetă.
Era exprimare de sine autentică.
Am înțeles că asta e esența identității noastre.
Suntem teren de joacă.
Suntem oameni obișnuiți. Suntem baschet.
Suntem atitudine, exprimare pură. Suntem artă.
E o atitudine strategică la care nu poate ajunge Nike.
ȘTIRI W6N BULETIN SPECIAL
Întrerupem emisiunea cu un buletin special.
Bună dimineața, mulțumim că ne urmăriți!
E ziua de care se temeau de mulți ani fanii Bulls din toată lumea.
Michael Jordan va face un anunț important
la United Center din clipă în clipă.
Vreau să-mi anunț retragerea din baschet.
SFÂRȘITUL UNEI ERE
Dintr-odată, cum Jordan s-a retras
și nu se mai jucau meciuri din cauza suspendării NBA,
a apărut un vid pe piața baschetului.
A apărut o oportunitate pentru conținut care nu mai existase înainte.
Ca afacere, cum putem transpune experiența unui meci de baschet din Rucker
în ceva care să umple vidul?
Unul dintre tinerii pe care i-am angajat să plaseze produse în oraș,
un tip pe nume Set Free, care era DJ, producător și cântăreț de hip-hop,
a spus: „Ar trebui să înregistrăm o casetă și să o distribuim.”
EMISIUNEA SKIP TO MY LOOP
A rezultat o combinație de baschet și muzică nelansată.
Sunt Sway de la World Famous Wake Up
și veți vedea o casetă AND1
în direct. Dați-i drumul!
AND1 a înregistrat 50.000 de casete VHS.
Le-am distribuit la echipe, în cluburi, pe terenuri, în frizerii de cartier.
Parcă era noua cocaină. Se răspândea ca pâinea caldă în oraș.
Fiecare om o dădea la alți zece, douăzeci sau treizeci de oameni.
Am avut un marketing viral înainte de era internetului.
După lansarea casetei, am fost un fel de erou în New York.
Mă trezeam pe neașteptate cu 20 de oameni în spate.
„Skip, vreau să te însoțesc. Pot intra în parc cu tine?”
Pregătiți-vă pentru partea a doua! Mixtape AND1!
Luni, ne-au sunat oameni care își pierduseră mințile.
Ne-am adunat în jurul telefonului, să ascultăm mesajele.
Caseta aia a fost tare.
Ați dat lovitura!
„Skip 2 My Lou”!
O clipă!
Mai vreau una, vă rog!
Unde e partea a doua?
Întrebarea era cum facem încă una.
Ne-a venit ideea unui turneu AND1 Mixtape.
Voiam să alcătuim cea mai bună echipă de baschet de pe terenul de joacă.
Ei veneau cu o echipă, noi aveam echipa noastră
și jucam un meci.
Dar să nu jucăm o dată în New York.
Să mergem din oraș în oraș!
Am fost adus la AND1 ca manager de turneu și eram șef la Relațiile cu Jucătorii.
Ideea era să facem un turneu în cinci orașe.
Așa obțineam material pentru alte casete.
Shane!
Am fost exmatriculat din Universitatea Rutgers din cauza notelor.
M-am întors acasă. Fiul meu avea vreo cinci ani. Îmi trebuia o slujbă.
Am primit un telefon de la AND1.
„Crezi că am putea organiza un meci în orașul tău?”
Primul pe care l-am sunat a fost Shane.
Jucam baschet de stradă, dar aveam 30 de ani
și NBA era un vis îndepărtat.
N-o să uit niciodată.
Eram la colțul străzii și m-a sunat „Main”.
A turuit de la un capăt la altul.
Singurul lucru care mi-a atras atenția a fost că AND1 ne dă adidași
și șorturi pe gratis, să-i învingem pe unii.
Bun-venit, doamnelor și domnilor! Sunt Duke Tango.
DUKE TANGO THOMAS MILLS
Relaxați-vă, pentru că așa jucăm noi!
Duke Tango e nașul prezentatorilor de baschet de stradă.
Dacă Duke Tango îți dădea o poreclă,
îți consolida reputația de jucător.
„Main” a spus: „Ți-ar plăcea să te implici?”
M-am uitat la el și am zis: „Cine ar refuza?”
Când vezi mulțimea adunată după colț,
apoi intri în parc și vezi mii de oameni…
Nu poți fi pregătit pentru așa ceva.
Am spus: „Main, Shane,
hai la Philadelphia să-l luăm pe AO!
Să-l luăm pe „Headache”!”
Eu i-am luat pe „Black Widow” și pe „Half Man Half Amazing”.
AND1 a semnat primele contracte cu jucători de baschet de stradă.
Prima oprire era în Linden, New Jersey.
Am adus echipa de filmare să filmeze și publicul, și meciul.
Cred că habar n-aveam ce înseamnă să faci un film.
Știam că am o cameră în mână
și am publicul alături de mine.
Am încercat să surprind tot ce am simțit și tot ce am văzut,
fiindcă era incredibil.
Ăsta e itinerarul lui Chris Hightower.
- E un Hightower original? - Oficial.
Când am fost în turneu. mi-au dat o mașină de firmă
și șase mii în numerar, să mă descurc.
Am stat în hoteluri proaste. Am împărțit camerele.
Jucam în fața unui public de o sută de oameni.
NEW YORK
Acum sunt în microbuz
și stau pe un scaun vizavi de casa pe lângă care trecem.
Eram o echipă închegată.
Aveam cutii de casete pe care le împărțeam, împreună cu fluturașii.
Făceam tot ce puteam ca să aducem oamenii la meci.
PHILADELPHIA
Nu știam unde urma să ajungem.
Important era să avem o platformă
pentru jucători ca noi, care nu au ajuns în NBA și care puteau fi plătiți.
WASHINGTON, D.C.
În fiecare an, mergeam la expoziții comerciale.
Prezentam filmele în afara standului.
O mulțime de oameni venea să vadă partea a doua.
Știam, în acel moment, că era ceva
ce putea fi mai amplu și mai rapid decât credeam.
Hot 97,5, postul de hip-hop și R&B al Atlantei.
Am alături echipa de vedete AND1. Le-ați văzut caseta. I-ați văzut jucând.
Își vor face treaba azi. Mergeți să-i vedeți!
Va fi între 4:30 și 6:00.
Dacă vrei să devii baschetbalist,
vino și profită de ocazie!
Când am jucat în Atlanta, atmosfera era complet diferită.
„Hot Sauce”!
Auzeam mulțimea care striga „Hot Sauce”.
Cine e „Hot Sauce”?
„HOT SAUCE” PHILIP CHAMPION
Jucam în cartierele din Georgia, furând mingi din curțile altora.
Aveam serviciu, dar nu-l puteam păstra.
De la 9:00 la 17:00, eu îmi exersam aptitudinile.
Eram deja o legendă locală.
De câte ori jucam, oamenii se învârteau în jurul terenului.
După ce am văzut cele două casete,
mi-am dorit să apar în ele.
Dar nu știam ce presupune asta.
Atunci am aflat că au decis să meargă în Atlanta.
Era ocazia perfectă pentru mine.
Eram la închisoare, din cauza unor chestii de adolescent idiot.
A doua zi după ce am ieșit din închisoare, se juca un meci.
Mă întrebam:
„Ce e asta?”
Mulți dintre noi se întrebau ce face.
Era uimitor.
Când „Hot Sauce” a făcut asta…
Pe cinstea mea!
Ne-a uluit.
Un om a pornit de la ideea de baschet de stradă
și a transformat-o radical.
Talentul și imaginea lui
au schimbat baschetul definitiv.
Partea a treia a devenit caseta „Hot Sauce”.
Avem o nouă vedetă. Toată lumea vorbea de „Hot Sauce”.
Am semnat un contract cu el.
De la primul meci,
a fost un fel de idol.
După ce s-a alăturat echipei…
turneul a fost total diferit.
Știți ce zic? Gata cu microbuzele!
Călătoream cu autobuze de trei milioane, complet utilate.
„Hot Sauce”!
Devenise lumea lui Sauce. Era spectacolul meu.
- Preferatul meu e „Hot Sauce”. - „Hot Sauce” e numărul unu.
Îmi place „Hot Sauce”.
„Hot Sauce” era jucătorul pe care toți voiau să-l vadă.
Nu doar tinerii din oraș,
ci și cei din suburbii vizionau caseta.
- E nebun! - Știu.
Doamne!
Îi studiau mișcările.
Y2K.
Flintstones.
Bumerangul.
Oamenii de pe teren încercau să-și dea seama
cum le făcea și apoi încercau și ei.
Eram genul de puști care viziona castele la nesfârșit.
Îmi ieșea o mișcare, dar nu era ca a lui „Hot Sauce”.
Modul în care controla mingea era unic și inovator.
Tipul însuflețea publicul.
Voiam să cuceresc publicul ca „Hot Sauce”.
La acea vreme, eram cel mai popular baschetbalist din lume.
Sunt alături de noi jucătorii AND1. Ne vor arăta ce știu să facă.
Să începem cu „Hot Sauce”!
- Filmul va fi lansat în septembrie. - A fost o experiență grozavă.
„HOT SAUCE” E CA FOCUL
Ca afacere, nu asociaserăm casetele cu vânzările.
Când am făcut partea a treia, Ascensiunea lui „Hot Sauce”,
ne-am asociat cu Footaction.
Ideea era să cumperi orice produs AND1
și noi îți dăm o casetă pe gratis.
Avem puști de pe stradă. Se distrează pe cinste.
DIRECTOR EXECUTIV
Fiecare consumator cu care am vorbit empatizează cu ei.
Eram la magazin, la cumpărături, și mi-am zis: „Eu sunt acolo.”
Vedeam peste tot fețele și numele noastre.
ÎN CONTRACT E „RAFER” MI SE SPUNE SKIP
În ultimele două săptămâni, vânzările au crescut.
A fost prima dată când a fost reținută atenția lui Nike.
Noi eram trei oameni și ne luptăm cu Goliat.
Când m început rivalitatea cu ei,
știam că vom fi o amenințare reală.
SEDIUL NIKE BEAVERTON, OREGON
Nu voi uita niciodată.
Am primit un video de la ședința Nike de vânzări.
Aveau o poză cu AND1 în vizor.
Mi-am spus: „Deci Nike e cu ochii pe noi.”
Ne mențineam ca marcă pe locul doi.
Noi aveam turneul Mixtape. Ei nu aveau așa ceva.
Era un fel de esență a baschetului și noi dețineam esența.
Dacă ești Nike, nu riști.
Nike nu jignește un tip de 50 de ani, din centrul Americii,
și vinde unui public larg, dar nu și noi.
Vindem unor oameni care sunt jucători de baschet și știu asta.
Știam că Nike trebuia să riposteze.
Și nu știam ce vor face.
Gata, porniți sunetul!
Viteza camerei.
Suntem în clădirea ESPN, în turneul „N-1”.
Știi ce înseamnă asta? Nu ne cunosc.
În 2003, ESPN a venit la noi
și ne-au spus că vor să facă o emisiune despre turneu.
Pe vremea când reality TV era în plin avânt.
Premisa emisiunii era să-l descopere pe următorul jucător.
Cine poate fi mai talentat?
E ca Survivor.
Mergem în Portland, Atlanta, Seattle.
Câștigătorul, supraviețuitorul, alegerea finală
va semna un contract cu AND1.
Un alt eveniment unic revine în capitală.
Echipa din turneul AND1 este un grup de baschetbaliști
cu porecle și mișcări de hip-hop.
Dacă puteți juca alături de ei, veniți mâine, între 16:00 și 18:30.
Caută câțiva jucători în plus.
Mereu căutam noi talente, dar nimeni nu ieșea în evidență.
Nu se juca baschet de stradă în Keizer, Oregon.
Nu era apreciat.
Antrenorii nu respectau stilul acela de joc.
În copilărie, nu prea mă interesa NBA.
Îmi plăcea să urmăresc AND1.
Apoi am ajuns la liceu. Eram foarte scund.
Mă tot excludeau din echipe.
Nu aveam oferte de la facultăți.
Eram foarte dezamăgit,
dar nu din cauza unei fete.
Am decis să fac ceva inovator,
fără legătură cu baschetul convențional, cu NBA.
Revista Slam a publicat traseul turneului.
Am văzut că era inclus și Portland.
Mi-am concentrat toată energia în antrenamente,
știind că asta e șansa mea.
PRESELECȚII PORTLAND, OREGON
Când m-am dus la preselecții,
nu mai văzusem atâția oameni în jurul terenului.
Copii și adulți stăteau pe garduri, să vadă mai bine.
Preselecțiile erau stresante.
Trebuie să alegem trei oameni.
Trebuie să alegem trei oameni
care să joace în sală!
Când mi-a venit rândul, nu mă așteptam să fiu selectat.
Vreau să văd picioarele!
Am folosit multe mișcări și oamenii erau entuziasmați.
Băiatul scund în albastru!
Abia așteptam să joc cu „Hot Sauce”. Îi văzusem pe casetă.
Să-i vezi în viața reală e ca un vis.
A fost grozav să intru în sală.
Îmi spuneam: „Sunt aici! Am reușit!”
Primul meci, în care am jucat împotriva idolilor mei, a fost ireal.
Publicul era bucuros să vadă mișcări. Mă respecta fiindcă nu eram intimidat.
Am luat o decizie.
Te alegem pe tine.
Mi-au propus să merg în turneu, să fiu concurent într-o competiție națională.
Am rămas cu gura căscată!
Credeam că nu mă vor lăsa părinții, dar m-au încurajat.
În turneu,
știam că, în fiecare oraș, exista riscul să plec acasă.
La fiecare preselecție, un jucător nou putea elimina pe cineva.
Mereu unul venea și altul pleca.
El e primul, iar pentru primul e cel mai greu,
pentru că mai sunt 29 de orașe.
- Sunt în dezavantaj. - Da.
Alăturându-mă lor la 18 ani, mă simțeam ca un copil printre adulți.
Uneori sunt 14, 15 oameni pe bancă
și încerci să dai totul când ești trimis pe teren.
LAS VEGAS, NEVADA
Am spus: „Știi ceva? Un băiat alb în echipă?
Va fi finul meu. Îl adopt.”
I-am dat un nume de cum l-am văzut.
E băiatul meu, finul meu,
Rocky Balboa al baschetului,
„The Professor”!
„THE PROFESSOR”
Orice poate face un băiat alb talentat
e amplificat de un milion de ori.
„The Professor” e cel mai tare.
SALT LAKE CITY DENVER
Unul dintre cei trei băieți va fi trimis acasă în seara asta.
În fiecare meci de eliminare, avea loc un miracol.
Finul! „The Professor”! Da!
OKLAHOMA SAN ANTONIO, TEXAS
- Ne vedem în Dallas. - Bine.
Fii cuminte!
Resimți presiunea, dar la asta se rezumă tot.
Un contract îți schimbă viața.
Ce mai faci?
- Pleci acasă? - Nu plec nicăieri.
Ies pe teren, să-mi fac treaba.
Voi continua să fac ce am făcut în fiecare meci de până acum.
MEMPHIS NEW ORLEANS
Cât de concentrat e „Headache”!
Da!
Da, băiete!
23 AUGUST - LINDEN, NEW JERSEY
Ultima oprire era în Linden, New Jersey.
Acest teren e practic punctul de plecare. Aici a început totul.
Duceți-vă și jucați!
După aceea, echipa se va întruni.
O să luăm o decizie.
Jucătorii AND1 jucau împotriva candidaților.
O faci într-un turneu. Dar o poți face în cartier?
Poți să joci împotriva noastră?
La începutul meciului, „Sik Wit It” m-a scos din minți cu o pasă simulată.
Mi-am spus: „Fir-ar!” Știam că rămăsesem în urmă.
Câteva pase mai târziu, am blocat o aruncare.
Am înscris puncte.
Am jucat foarte bine, dar la fel și ceilalți.
„The Professor”. „Hot Sauce”. „Hot Sauce”. „The Professor”.
Așa se joacă!
Urma votul final. Nu credeam că voi fi votat.
Încă o dată, vă felicit pe toți.
Omul care va obține contractul este…
„The Professor”!
- Da? - Mulțumesc.
Tu ești omul.
Nu-mi venea să cred. Era un vis devenit realitate.
Am muncit din greu, iar acum eram baschetbalist AND1.
UN TIP ALB ȘI SCUND, CU UN STIL AMEȚITOR, REDEFINEȘTE BASCHETUL.
BASCHET DE STRADĂ TURNEUL AND1
Vizionez primul episod. Arată destul de bine.
Când s-a difuzat emisiunea la ESPN,
sincer să fiu, nu eram sigur că oamenii o vor viziona.
Coada nu se întinde în stradă, ci pe toată strada.
Deschizi ușa și… bum!
Shane! Amice!
Era impresionant. Oamenii o luau razna.
Oameni îndrăgostiți nebunește!
- Dă-mi bentița ta! Dă-mi ceva! - Dă-mi bandana!
Turneul AND1 ajunge în oraș, în weekend.
- Cine e „The Professor”? - E uimitor!
Numărul de fani era incredibil, pentru că mi s-a întâmplat peste noapte.
Mulțumesc, scumpule!
America îl iubea. Cota lui era astronomică.
După participarea la turneu,
avea codițe afro ca un tip de culoare și cercei cu diamante.
Înainte de meci, vorbea ca Opie. După meci, era ca Eminem.
Parcă era Jackson Five. Era Michael Jackson.
TE ÎNSORI CU MINE?
Te iubesc, „The Professor”!
Are doar 11 ani.
O țin minte pe prima lui admiratoare.
Știam că asta îi va schimba viața.
Stai puțin!
Eram foarte timid în liceu. Dar am acceptat celebritatea.
Emisiunea de la ESPN ne-a dus popularitatea la un alt nivel.
Fanilor și vedetelor NBA le plăcea.
Dacă n-ați văzut mișcarea, derulați!
Turneul AND1! Ador baschetul!
În acel moment, am început să vindem bilete la meciuri
și jucam cu sala plină.
În unele săli,
aveam mai mulți suporteri decât avea echipa locală.
N-o să uit niciodată.
Eram în club și am văzut echipa Detroit Pistons
câștigând a doua oară campionatul NBA.
I-am spus DJ-ului: „Chauncey Billups e aici.”
Chauncey Billups, un candidat la premiul MVP.
DJ-ul s-a uitat la mine și a spus: „Dă-l dracului! Sunteți voi aici.”
Știți despre ei. Ați auzit de ei.
Vom trece la nivelul următor. E timpul să traversăm oceanul.
E o invazie globală.
Primul turneu internațional a fost șocant.
Era mai amplu decât în Statele Unite. Mult mai amplu.
Fă gălăgie, Tokio!
Sunt în turneul AND1.
Sunt la Grădina Zoologică Australiană, cu amicul meu, koala.
Totul era de lux. Stăteam la Ritz-Carlton.
Parcă erau vedete rock.
Băieții mergeau să dea autografe,
fiindcă gagicile roiau în jurul lor.
E Waliyy? Filmează-l pe „Hot Sauce”!
Îl iubesc.
TE IUBESC AO
AND1!
Unii veneau cu soțiile.
Nu aveam pe ce să semnez, așa că o tipă și-a scos un sân.
L-am întrebat: „Vrei să semnez pe sânul soției?”
Turneul AND1? Petreceri, băutură, fumat.
Aveau o cameră video. „Avem cameră cu infraroșii!”
Eu am zis: „La ce vă holbați?”
Era o orgie cu toți și cu o gagică dată naibii!
Mi-am spus: „Am văzut-o la meci!
La naiba!”
- Minte. - Nu…
Iar glumește.
Starea de spirit AND1 se răspândea repede, nimeni nu ne putea opri.
Turneul AND1, prezentat de Mountain Dew.
Acum aveam sponsori.
Din stradă, am ajuns în săli și în jocuri video.
INTRĂ ÎN RITM 750
Echipa mi-a arătat o statistică,
conform căreia Streetball era cea mai apreciată emisiune de la ESPN.
Am spus: „Duceți-vă dracului! Încetați!”
Ei au spus: „Streetball e principala emisiune
pentru adolescenți la ESPN.”
Mi-am zis: „Doamne Sfinte!”
SEDIUL AND1 PAOLI, PENNSYLVANIA
Ce mai faci?
Turneul a avut un succes răsunător.
Am ajuns de la 15 la 70 de oameni în numai vreo trei ani.
Am decis să avem un spațiu pe termen lung.
Biroul trebuia să aibă teren de baschet.
Acum eram un brand național, cum puteam să ne extindem?
Am decis să mai facem o încercare
cu adidașii.
Primul adidas Marbury era urât, greu și prea scump.
Iar problema mi-a rămas în minte,
fiind cel care monitoriza produsul.
Mereu îi trimiteam mesaje lui Jay. „Ar trebui să faci asta sau asta.”
Jay a spus: „Tom, m-am săturat să-mi spui ce se poate face. Vrei să încerci?”
Aveam 25 de ani și am acceptat fără rețineri.
Știam bine cum trebuie să fie adidașii de baschet.
Trebuie să fie ușori și rapizi. Să fie aerisiți, ca tenișii.
Trebuia să folosim plasă și material compozit.
Prima mea idee a fost adidasul fără șiret, numit După meci.
Era un cu totul alt nivel acum.
Ei ne oferă ceva și nouă ne place.
Continuați să faceți ceea ce faceți!
Când eram mic, oamenii purtau pantofi diferiți să fie la modă.
Asta a fost inspirația pentru Tai Chi.
Vezi culorile diferite, de parcă ai purta pantofi diferiți.
Bună! Ce faci?
Îmi amintesc șocul trăit când adidașii Tai Chi au zburat de pe raft.
Arată excelent.
Ca focul!
Cei mai buni adidași de baschet.
Au fost cel mai bine vânduți adidași AND1.
Au adus un profit de 65 de milioane în 18 luni.
„STIL ȘI PERFORMANȚĂ”
„AND1 ÎN CEA MAI BUNĂ FORMĂ”
„MILIOANE VÂNDUTE”
Firme de pantofi, venim!
Toți escrocii și traficanții din cartier
purtau AND1.
Aveam modele care fie depășeau Nike, fie erau pe locul doi.
Rivalizam cu Nike,
care avea de 50 de ori mai mulți oameni în fiecare departament.
Când făceau ei un adidas pentru Michael Jordan, le lua câțiva ani.
Iar noi aveam cinci tipi la design.
Uneori, Tom stătea în birou trei zile.
Lucram până târziu. Dar îmi plăcea.
Energia aceea era contagioasă.
Adidașii Jordan au apărut
din parteneriatul creativ cu designerul de pantofi Tinker Hatfield.
Într-o perioadă în care designerii deveneau vedete,
Tom era foarte discret, nu voia să-i fie cunoscut numele.
Dar era unul dintre cei mai creativi designeri.
Conduceam un mic regat. Voiam să fac adidași de calitate.
Dacă îmi făceam treaba bine, depășeam Nike.
MÂNA E MICROFONUL MIȘCĂRILE SUNT RIMELE
BASCHETUL E VIAȚA MEA PHILIP CHAMPION
JOC BASCHET. AND1
MADISON SQUARE GARDEN, NEW YORK
16 IULIE 2004
Să joc la Madison Square Garden…
Eram entuziasmat.
Așteptarea era insuportabilă.
Am privit în jur și am spus: „La naiba! Așa ar fi fost în NBA?”
Eram în același vestiar, în aceeași atmosferă.
TURNEUL MIXTAPE 2004
Bun venit la New York!
Mi-a luat 25 de ani să ajung aici. Sunt gata de victorie.
Simt că putem câștiga.
Dintre toate meciurile, pe acesta ne doream cel mai mult să-l câștigăm.
La urma urmei, vrei să câștigi în orașul tău natal.
Eram pe terenul NBA, îngrozit de spaimă.
Dar nu-și dădeau seama. Deși mergeam pe teren și dădeam din cap,
zicând parcă: „Sauce, o să-i faci praf.”,
în adâncul ființei mele, făceam pe mine de frică.
Eram îngrozit.
Visam să ajungem în NBA, deja simțeam că am reușit,
fiindcă ne vedeam numele pe imensa tabelă de scor.
Numele erau scrise în culori intense.
Jucam în fața a mii de oameni.
Când am jucat pe terenul de la Madison Square Garden,
ni s-au umplut ochii de lacrimi, era emoționant.
Aveam cu ce să ne lăudăm în fața familiei, a prietenilor…
N-am ajuns în NBA, dar am ajuns celebri.
Sunteți pregătiți?
„The Professor”! Pasează!
Da!
Era ridicol. Nu-mi venea să cred.
Am investit timp și energie ca să ajungem aici.
Așa! Sunt Sizzle și „The Pharmacist”!
Meciul a fost unul competitiv.
Niciun meci al nostru nu fusese așa.
Săritură, aruncare de la cinci metri, minge direct în coș.
„Helicopter” urmărește mingea. „Bomb” pasează. Fiți atenți!
La Madison Square Garden, dacă e multă agitație,
clădirea se cutremură, jumătate de stradă se cutremură.
Schimbă latura. „The Professor”. AO!
Indiferent cine e în teren, trebuie să menținem statistica.
Aruncarea e bună!
Frumos!
Iată-l pe „The Main Event”!
Ți-a reușit un coș din săritură,
în fața a 19.000 de oameni la „Mecca”, nu se poate mai bine de atât.
Am ajuns la AND1 când aveam 26 de ani.
Zilele mele de NBA se încheiaseră.
Povestea mea, pe scurt, e că n-am renunțat.
New York!
Dacă vă place ce vedeți, faceți gălăgie!
Să aplaudăm ambele cluburi de baschet!
- Ai reușit. - Poți reuși și tu.
- Spune-mi despre meci! - Măi…
a fost distractiv.
Să dăm mâna!
Unu, doi, trei, AND1!
Suntem pregătiți pentru primul concurs de slam dunk în trei ani.
Data trecută…
Nu voi uita că am urmărit concursul cu Vince Carter,
care a semnat ulterior cu Nike.
Și iată-l pe omul pe care vrea să-l vadă publicul!
Vince Carter cu primul lui coș!
Să mergem acasă!
Vince avea cel mai bun palmares
la concursul de dunk, purtând Tai Chi de la AND1.
Ne-a lăsat cu gura căscată.
Ne-am pierdut calmul. Eu am spus: „Tare!”
A făcut lucruri care nu păreau posibile,
purtând produsul nostru.
Noi ziceam: „Mulțumim că porți adidașii noștri pe gratis.”
A fost apogeul pentru AND1.
Cred că a fost două-trei luni mai târziu.
Am deschis televizorul.
O minge sărea din podea. Bum, bum, bum!
Și am văzut logoul.
Cuvântul care mi-a venit în minte a fost „Drăcie!” Era Nike.
STILUL LIBER NIKE
Stilul liber înseamnă hip-hop, baschet de stradă și exprimarea sinelui.
Au adoptat pozițiile din baschetul de stradă
pentru o campanie TV filmată incredibil.
Era un clip publicitar bun.
Avea atitudine. Și ritm hip-hop.
Dar era vorba de Nike, ei puteau mai mult. Ne copiau.
Reclama aia a realizat mai mult în 30 de secunde
decât am realizat noi în cinci ani cu caseta.
Adidașii trebuie să fie motivul. Nike a luat avânt.
Investitorii s-au întors la Nike.
Își respectă deviza. „Fă sport!”
A preluat controlul asupra baschetului de stradă.
Ne-au luat baschetul, i-au pus o fundă de satin lucioasă și au spus că e al lor.
Ne-au zdrobit într-o clipită.
În lupta pentru glorie, inima e obligatorie.
Nike Battlegrounds: King of the Court.
Duminica, la 20:00, pe MTV2.
Nu știu dacă au cheltuit 20, 50 de milioane.
Când am văzut reclama la televizor, mi-am spus: „La naiba!
N-avem timp de pierdut. Trebuie să luăm decizii, să acționăm.”
FĂ SPORT.
Sunt la TV!
Cum i-ai răspunde cuiva care consideră
că s-a îmbogățit compania pe spinarea jucătorilor?
Cum i-aș răspunde
cuiva care consideră că jucătorii au fost exploatați de companie?
Aș zice: „Știu că făcea mulți bani compania.”
După meciuri, vedeai standurile cu produse.
Articole cu jucătorii pe ele.
Iar am vândut tot.
Jucătorii nu primeau bani din produsele vândute.
Așa s-a dus totul de râpă.
Suntem la depozitul unde primim și împachetăm
produsele AND1.
Ne-am trezit la 8:00, ca să cunoaștem oamenii de la depozit.
Din curtoazie.
Câte lucruri trebuie să facem din curtoazie?
Compania câștiga milioane de dolari.
Noi câștigam bani pentru toată compania.
STRADAZILLA
BEA DEW. BEA ȘI CUCEREȘTE.
A început să devină un obicei ca noi să primim pizza.
Dar călătoream cu un autobuz al companiei.
Ei aveau totul.
Mâncau filet mignon, calamari, beau apă minerală,
tot ce era mai bun.
Ce mănânci, Shane?
Înainte de meci,
creveți cu parmezan de la Buca.
Mulți băieți spuneau: „Trebuie să aveți grijă de noi. Noi de ce nu mâncăm?
N-ar exista turneul fără jucători.”
Nu te înșeli. Trebuie să mănânci.
Dar nu trebuie să devii agresiv.
Le arunc în autobuzul lor.
S-a terminat.
A aruncat o pizza fierbinte pe fața managerului de turneu.
Spune-i ce am zis! Că mai are o șansă. O învinețesc în bătaie. Vorbesc serios.
Cum decideați câți bani câștigă fiecare jucător?
Nu decideam eu. Singura discuție în care m-am implicat
a fost cu Sauce și impresarul lui.
E orașul meu natal. Rămâne în istorie.
A spus: „Seth, ești un tip de treabă.”
Mi-am spus în sinea mea: „Chiar sunt, nemernicule!”
El a spus: „Sauce vrea asta, altfel se duce la Reebok.”
Am răspuns: „Să se ducă!”
Reebok îi va distruge cariera. Nimeni nu vrea să fie la Reebok.
Interesant era că nu exista o structură salarială.
„Main Event” primea între 90 și 100.
AO, cam la fel, între 80 și 90.
„Half Man” primea între 60 și 75.
Jucătorii de nivel inferior primeau 15.
Asta pentru trei luni de muncă.
Din septembrie, nu se mai organizau turnee.
Îi evaluam pe jucători după reacțiile publicului.
„Hot Sauce” era cel mai apreciat.
Au fost multe momente în care băieții s-au simțit frustrați,
fiindcă nu câștigau destui bani, comparativ cu alții.
În turneele AND1, era mai bine să nu spui cât câștigi,
dar jucătorii spuneau, fiindcă le plăcea să se dea mari.
Haide!
Dolari. Da.
Am luat ceva nou pentru 2005.
Niște bijuterii.
Iată cuibușorul lui Sizzle! Știți ce zic? E al doilea. Am două cuibușoare.
„Hot Sauce” avea o mașină care vorbea.
Bun venit, „Hot Sauce”!
Oamenilor nu le plăcea deloc.
Evitam să intru în discuții despre bani.
Știam că sunt nou în echipă și eram bine promovat.
Eram mulțumit de salariu.
Acțiune!
Exista puțină invidie
din partea jucătorilor promovați mai puțin.
Unii gagii…
jucau unul sau două meciuri mari și deveneau legende ale baschetului.
Noi ne-am spetit nouă-zece ani,
înainte să aflăm ce e AND1.
Nu mă înțelegeți greșit, „The Professor” e un baschetbalist foarte bun,
dar mă îndoiesc uneori de motivele lui.
Nu mă deranjează. Adică…
câtă vreme ne distrăm în turneu, nu-mi pasă ce cred ei.
Pe bune.
Toți au început să se creadă vedete.
Și toți au început să se gândească la bani.
Nu te mai purta așa! La dracu'!
De unde știi?
De unde primești cecul?
Dacă n-aș fi aici, aș juca și aș face bani.
Turneul mă distruge. Nu fac bani.
Contractul n-are nicio valoare. Vă tot spun, n-are valoare!
Eu mă întrețin din asta. Câștig destul.
Nu știu cum faci tu, dar cheltuielile mele nu-s ca ale tale.
Trăiești în lux. Eu încă stau în locuință socială.
Avem prea multe vedete.
Când creezi un monstru,
trebuie să știi să-l îmblânzești.
Animozitatea dintre noi ajunsese să fie
din ce în ce mai mare.
- De ce nu mă întrebi? - Nu vreau!
I-am pus o întrebare antrenorului!
- De-aia! - Nu te-am jignit!
- Nu vorbesc cu tine! - Du-te dracului!
Nu încerca prostia asta!
- Cine e jigodie, Zig? - Tu!
Nu filma porcăria asta!
Parcă am fi clovni.
Lucrurile o iau razna.
De ce m-ai prins?
Am preluat producția de adidași și succesul afacerii a fost incredibil.
Asiguram 90% din vânzări.
Simțeam atunci că toată compania era oarecum pe umerii mei.
Tom a decis să se mute în Taiwan,
fiindcă putea influența calitatea produselor
mult mai bine, stând în fabrică.
Eram îngrijorat, căci Tom muncea mult.
Lucram în medie 364 de zile pe an.
Trăiam în aeroporturi și hoteluri,
schimbând 12 fusuri orare la fiecare șase săptămâni.
Fără să-mi dau seama, a devenit prea mult.
Am fost diagnosticat cu o tulburare digestivă.
Am slăbit vreo 10-14 kg.
M-au sunat Seth și Jay pe la 2:00- 3:00 dimineața, ora Asiei.
„Cum merge? Ce urmează? ” Mi-am pierdut cumpătul.
„M-am săturat să mă bateți la cap.
Îmi fac treaba. Nu puteți face asta.”
Și am închis.
Tom resimțea presiunea din afară,
mai ales din partea mea, căci îmi raporta direct mie.
Am ajuns să mă retrag în cochilia mea.
Am pierdut prieteni în perioada aia.
Eram la pământ fizic și emoțional.
Pentru prima dată, nu mai era distractiv. Nu era mereu ușor, dar era distractiv.
Tom a venit în biroul meu
și a spus: „Seth, demisionez.”
„Stai! Ce?” Era imposibil.
După ce ne-a părăsit Tom, ne-am prăbușit.
Am trecut de la vânzări de 200 de milioane la vânzări de 130.
Am concediat 20% din personal.
Știam că avem un mic interval să vindem compania,
pentru a-i maximiza valoarea.
Paoli, Pennsylvania!
Minitabăra din 2005. Turneul Mixtape!
AO!
Tocmai am vorbit cu cei de la AND1.
Vom apărea pe coperta Sports Illustrated.
Când eram mic, Sports IIlustrated era regina revistelor sportive.
Se întâmplă. E oficial.
Trebuie să o punem în ramă.
CELĂLALT MECI
Înainte să înceapă turneul din 2005,
n-am fost contactați să reînnoim contractele.
Era derutant.
Eram frustrați de modul în care se desfășurau lucrurile.
Circulau multe zvonuri.
Deodată, personalul ne-a adunat într-o cameră.
Am întrebat: „Ce se întâmplă?” El a spus: „Calmează-te!”
Ne-au spus că va fi vândută compania și că lucrurile nu vor mai fi la fel.
AMERICAN SPORTING GOODS CUMPĂRĂ AND1
A fost neașteptat.
S-a dus. S-a terminat.
Fără înștiințare.
Fără înștiințare…
Jucătorii sunt atât de mândri,
încât nu ar recunoaște că au fost dezamăgiți.
La urma urmei, eram în ordine, dar ce tupeu au avut
să nu discute cu niciun jucător de top la final.
Trebuia să fie o poveste de succes.
AND1 era ceva imens. Am creat ceva din nimic.
Am vândut compania și am câștigat mulți bani,
dar vânzarea m-a solicitat fizic,
a fost un moment foarte trist.
Au fost conflicte interne și s-au rupt relații.
A fost un moment dulce-amar.
Cu siguranță.
S-ar putea să-l recunoașteți din Streetball de la ESPN!
Shane „The Dribbling Machine” Woney!
Court Jesters e o versiune de ligă semiprofesionistă
a echipei Harlem Globetrotters.
Nu e ca la Garden. Nici nu se compară.
Mă întâlnesc cu un tip care mă recunoaște și mă întreabă:
„Ce faci aici? Ai apărut la televizor.”
Asta îmi frânge inima.
În fiecare zi, mă trezesc spunând: „Sper să se întâmple ceva
și să-mi spună că au nevoie de mine pentru o zi.”
Eu cred așa…
Nu am fost plătiți pe măsura valorii noastre.
Ce zici de asta? Valoarea noastră.
Au venit în cartier și au luat totul.
Cartierul își spune părerea: „Ar trebui să faceți asta.”
Ei fug în birouri și fac exact așa, apoi vând ideea și nu dau nimic înapoi.
Cum am spus mereu, se numește „exploatarea sărăciei”.
Oamenii spun că America corporatistă profită de tine să facă bani.
Asta e percepția din afară, dar, în interior, nu a fost așa.
Încercam să realizăm imposibilul și să facem ceva mișto.
E singurul lucru de care ne facem vinovați.
Contractele semnate cu ei nu erau nesemnificative.
Am plătit câțiva jucători mai bine decât erau plătiți cei din NBA.
Am semnat un contract cu ei.
De noi depindea să acceptăm suma. Nu eram obligați s-o acceptăm.
Banii pe care mi i-au oferit i-am acceptat, desigur.
Nu-mi pasă ce aveți de spus.
„Nu ești loial…” Loial cui?
Loialitatea nu-mi dă niciun cec. Știu asta.
Ne iubeau pentru ce făceam? Da.
Dar ne respectau?
Asta să-mi spui!
Cel mai mare regret al meu…
Dacă-i consideram pe jucătorii din turneu
angajați, nu sportivi sub contract,
puteam să le oferim acțiuni.
Asta ar fi generat un venit incremental
pentru fiecare jucător.
Viața noastră nu conta pentru ei.
- Cred că e… - Viața noastră nu conta.
- Viața noastră… Măi! - Poate.
Ascultă…
În ultimul meu an la AND1,
i-am cerut tipului
să-mi dea 16.000 de dolari pentru școala fiului meu,
iar el mi-a spus că nu mă poate ajuta.
După tot ce am făcut noi.
Nu-mi amintesc.
Îmi pare rău că nu-mi amintesc.
E posibil ca Shane să fi vorbit cu mine…
Dacă e adevărat și nu ne-am permis
să-i ajutăm copilul, regret nespus.
Sincer, putem spune că ne-au jefuit.
Dar banii nu pot înlocui experiența.
Mi-am făcut pașaport și am călătorit în mai multe țări.
E educativ.
Mereu m-am simțit îndatorat față de AND1 pentru ce mi-a oferit.
Nu făceam unele lucruri,
fiindcă părinții n-aveau resursele necesare ca să călătoresc.
E impresionant, frate!
AND1 ne-a oferit oportunități pe care nu le-am fi avut vreodată.
Eu niciodată
nu m-aș fi gândit
să plec din oraș, din Brooklyn.
Frate!
Nu știam că va fi așa.
Nu știam că Tokio și celelalte orașe vor fi așa.
Baschetul AND1 i-a permis lui Waliyy Dixon din Linden, New Jersey,
să-și împlinească visurile.
„The Pharmacist”!
AND1 le-a permis tuturor să abordeze nonconformist baschetul.
Baschetul lor era pentru toată lumea,
nu doar pentru cei care joacă baschet profesionist.
Butler va repune mingea în joc. E Alston! Aruncă pentru victorie! Înscrie!
Pe bune?
„SKIP 2 MY LOU” A FOST SINGURUL JUCĂTOR AND1 CARE A AJUNS ÎN NBA
AND1 a schimbat baschetul.
NBA e acum mai distractiv și mai relaxat.
Nu se poate!
Vezi acum jucători, care sunt mari vedete, făcând mișcările noastre…
Curry fentează. Aruncă!
Nu e nevoie s-o spună.
Știm de unde provin.
Joc de picioare! Stângul! Dreptul!
Gata!
„Main”, când vorbești de moștenire…
A fost considerabilă, am realizat-o?
Sigur că am realizat-o, pentru că, dacă mergi pe stradă,
cu fiul tău, și un străin îi spune fiului tău:
„Știi cine e tatăl tău?”…
Asta nu li se întâmplă oamenilor obișnuiți.
La urma urmei,
mereu se va spune:
„Ăștia sunt tipii de la AND1.”
Unu, doi, trei, AND1!
DE LA FONDAREA SA ÎN 1993, AND1 A FOST VÂNDUTĂ DE CÂTEVA ORI
ȘI E DEȚINUTĂ ACUM DE UN GRUP NOU.
Acuzațiile la adresa unui arbitru de baschet
care ar fi pariat pe scorul meciurilor zguduie NBA-ul.
Doamne, am dat-o în bară!
POVEȘTI DIN SPORT: VOLUMUL DOI
La fel ca „Feel Good Hit Of The Summer”,
povestea lui Manti Te’o nu e reală.
Oameni nemiloși și răi.
A fost cel mai lung șir de victorii din istorie.
E cea mai frumoasă zi din istoria sportului australian!
AND1 câștiga milioane de dolari.
Dar ne respectau?
Baschet AND1!
Taci dracului!
Rămâne între noi.
Nu schimba povestea!
Nu poate fi mai ciudat decât asta…
Donaghy e anchetat de…
Era știre de prima pagină.
Ea nu exista fizic,
decât ca iubita moartă a lui Manti Te’o.
Mi-am spus:
„Ar fi incredibil dacă n-ar fi adevărat!”
Subtitrarea: Simona Pascu