Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det er her det skjer.
New York.
Street-basketball.
Dette er kulturen vår. Det er dette vi gjør.
Det er jobben vår.
Før i tiden var det som en stor gatefest.
Atmosfæren, energien.
Det var helt spesielt.
Det er stappfullt her.
Spillerne lager show, og publikum elsker det.
Men AND1 tok det til et nytt nivå.
AND1 tar landet med storm,
og har blitt et av de største basketballmerkene.
Tokyo, Japan. Venezuela. Brasil.
Det var ville tilstander.
-Jeg elsker AND1. -AND1 er der oppe med Nike.
Køen går ikke ned kvartalet, den er kvartalet.
AND1 hadde de beste spillerne i streetbasket.
De beste spillerne får de beste navnene. Som Skip 2 My Lou.
The Main Event.
The Main Event!
Shane. The Dribbling Machine.
Supermann-modus, Shane!
Vi snakker om Hot to the Sauce.
Vi snakker om The Professor.
AND1 tar opp kampen mot de store merkene, og de har ingen planer om å gi seg.
Mange spør i dag: "Hva skjedde med AND1?"
Jeg vet ikke hva som skjedde, og jeg var med på det.
EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
UNIVERSITETET I PENNSYLVANIA
Jeg kunne aldri startet en bedrift uten utdannelsen fra Wharton,
men etter den andre dagen,
ble noen ting ganske tydelige.
Alle klassekameratene mine visste hva de ville gjøre,
og jeg hadde ikke peiling.
Jeg spilte sikkert basketball i fire til åtte timer
for hver time jeg studerte.
Den sommeren var jeg praktikant i en investeringsbank.
Jeg tenkte: "Dette suger. Jeg vil gjøre noe jeg elsker.
Hvis jeg våkner hver dag og tenker på basketball, blir det en bra dag."
Det var grunntanken bak å starte en egen bedrift.
Jeg kjenner begrensningene mine.
Jeg tenkte: "Jeg kan ikke gjøre det selv. Jeg må ha en partner."
Seth og jeg møttes i sjuende klasse.
Han kom med ideen på college. Jeg sa ja, å jobbe med bestevennen min virket gøy.
Seth snakket om en ung fyr han møtte mens han spilte basket,
og at jeg måtte møte Tom.
Når man spiller basket med noen, lærer man mye om dem veldig fort.
Tom hadde 3,96 i gjennomsnitt på Wharton.
Jeg tenkte: "Hvordan går det an? Han spiller basket syv timer om dagen."
Han sa: "Tom er litt rar."
Han ser ned, man får ikke øyekontakt, han snakker lavt.
MEDGRUNNLEGGER AND1
Men Tom var briljant. Han var geniet i AND1.
Jeg vokste opp i småbyer i New England. Vi flyttet tre ganger.
Jeg var en sjenert gutt, og jeg ble kjent med folk gjennom basketball.
Så jeg snakket med Tom:
"Er du interessert i en basketballbedrift? Hva skal du neste år?"
Jeg hadde ingen ferdigheter.
Jeg hadde bare hatt småjobber. Vasket opp, vært servitør.
Da jeg hørte at de startet en basketballbedrift,
var det en redning, for jeg ville fortsette med sporten,
og jeg ville bruke shorts på jobb.
Vi hadde et møte på en pizzarestaurant,
og vi prøvde å finne ut hva slags identitet merket skulle ha.
Når du scorer og blir foulet, sier du: "And one".
Du skriker: "And one."
-Det er slik man driver skittkasting. -"And one, din jævel."
Så fikk jeg en idé om å ha trashtalk på t-skjorter.
Jeg skrev 30 slagord og sa: "Dette er den første t-skjorten."
"Trodde du kunne spille." "Jeg er sjåfør, du er overkjørt."
"Bruk halsbånd, du er bikkja mi." "Du spiller like stygt som dama di er."
Det var seks til, og det var første gang jeg prøvde å skrive trashtalk.
Men det var kulminasjonen av 15 år med konstant spilling.
Da vi startet AND1, visste vi ikke hvordan handelsvarer fungerte,
eller hvordan detaljhandel fungerte.
Så vi skapte vår egen kultur, og noen ganger var det vakkert,
og noen ganger var det Fluenes herre.
To Wharton- og en Stanford-grad, og vi solgte t-skjorter fra bagasjerom.
Første året tapte vi penger. Men jeg husker da noen først sa:
"Jeg vil betale for skjortene." Jeg bare: "Jøss."
Folk elsket t-skjortene, så vi følte at vi kanskje var inne på noe.
Og så fikk vi en bestilling på tre eller fire design fra Foot Locker.
I alle dager. En ordre på 13 000 dollar.
De andre butikkene ser ungdommer i skjortene våre, og de ringer oss.
For første gang ringte ikke vi folk. Folk ringte oss.
Vi har noe her. Dette kommer til å funke.
Et t-skjortefirma gjør det stort…
Denne typen mote er ikke det man ser hver dag, men de har noe.
Kom igjen. Vi vil gjøre det, sant?
Jeg så frem til å spille basketball, men det er vel uaktuelt.
Prøv å ta meg…
Det første året solgte vi for rundt 1,6 millioner.
AND1 ER UNGE, SKARPE OG TJENER PENGER
Nå måtte vi finne ut det neste steget.
Vi ville bli et milliard-selskap.
Så vi konkurrerte bare med ett merke.
Nike var selskapet vi etterlignet mest. Og de knyttet seg til store stjerner.
Her har vi den nye, forbedrede Air Jordan.
Vi ville bli det største basketballmerket. Vi kunne ikke gjøre det uten egne sko.
Det var der pengene lå, og Nike styrte hele markedet.
Høyteknologiske sko og kule reklamer blir mer sofistikerte.
Nike bare gjør det.
Fortjenesten i fjerde kvartal økte til 126 millioner dollar.
Når du blander rett utøver med riktig reklame,
skaper det en veldig sterk situasjon på markedet.
Så vi måtte finne vår egen Michael Jordan.
Vi kunne ikke begynne på B-nivå.
Skulle vi gjøre dette, måtte vi få en toppspiller.
Marbury.
Det er ingen tvil rundt Stephon Marbury fra Georgia Tech.
Han sier han er klar til konkurrere med Magic og Michael.
Alle kjente til Steph. Han var en elektrisk basketballspiller.
Med fjerde valg i NBA-draften i 1996,
velger Milwaukee Bucks Stephon Marbury fra Georgia Tech University.
Han er et sikkert kort.
Vi satset hele firmaet på Steph.
Vi sa: "Vi ønsker en tiårig avtale", noe som var uhørt
for en som aldri hadde spilt profesjonell basketball.
Fra Georgia Tech, nummer tre… Stephon Marbury!
På den første kampen, sitter jeg og Seth helt nede ved banen, og vi er så spente.
Skoene kommer på markedet hos Foot Locker, TV-reklamene ruller.
Men alt vi hadde skapt skulle gå opp i røyk den kvelden.
Jeg ser det fortsatt. Steph går opp, og jeg sier: "Å, nei":
Kjære vene.
Jeg begynte å kaldsvette da jeg så det.
Ansiktene våre ble hvite.
Herregud. Vi har en "breaking ankles"- reklame med Stephon Marbury.
Og Stephon brakk ankelen med skoene våre. En uke før skoene lanseres.
Stephon Marbury blir hjulpet av gulvet…
Jeg pleier å komme meg raskt, men dette er mer alvorlig.
Det gjør vondt at jeg ikke kan spille.
Vi er i tunnelen, og Stephs agent ser på oss med drepende blikk.
Noen på laget hans sa:
"Jeg skal få Stephon til å kaste skoene dine i søpla på TV."
Jeg sa: "Det har vært gøy, men vi er ferdige. Vi kommer til å gå konkurs."
Vi ville utkonkurrere Nike, og vi mislyktes.
To uker senere fikk en videokassett. Den hadde vært på kontoret vårt.
Vi hadde noen praktikanter, og de så alltid på den.
Videoen blåste oss av banen.
Jeg sa: "Fy søren".
Jeg har sett mye basketball. Jeg hadde aldri sett dette før.
I den kampen var 15 år gamle Rafer Alston, som ble kalt "Skip 2 My Lou".
Gi en applaus for min mann, Skip 2 My Lou!
New York streetball-stilen er å la fantasien flyte.
Det var mer poesi i bevegelse. Det var mer lureri og triks.
Jeg ville alltid lure deg.
En tredjedel av triksene er ulovlige.
Men jeg synes ikke det betyr noe, fordi det er så unikt.
Streetball er hip-hop, graffiti, breakdance, alt i ett.
Og publikum er musikken vår.
Å vinne har ingenting med streetball å gjøre.
Laget ditt kunne tape, men hvis du fikk med deg publikum,
var de fornøyde.
Banen er lerretet. Spillstilen din er blekket ditt.
Og spilleren du er, er kunstneren.
Mange av oss kommer fra hjem med aleneforeldre i indre by.
Mamma fikk meg da hun var 15.
Jeg vokste opp i en av de største blokkene i Bronx.
Jeg hadde aldri et stabilt hjem til å trene i.
Det handlet ikke om sport, men om å overleve.
Første gang jeg tok i en basketball, var jeg kanskje elleve, tolv?
Jeg hadde ikke basketballferdigheter eller basketball-IQ.
Men faren min tok meg med til parker, og der finpusset jeg teknikken min.
Streetball er en livsstil her.
Det handlet ikke om penger. Fordi det var NBA.
Dumars skyter og treffer enda en trepoenger!
Der vi kom fra, hadde mange ikke råd til å se en NBA-kamp i Madison Square Garden.
Så for oss var Rucker Park hovedscenen i New York.
Streetball ble født der.
Første gang jeg så kamp, var jeg liten og tynn.
Jeg presset meg frem og satt helt inntil banen.
Jeg så idolene mine spille.
Pee Wee Kirkland, Joe Hammond, Earl Manigault, Dr. Jay.
Folk hørte det sju, åtte kvartaler unna. Du skjønte hvor alle var.
De fleste innså
at de blir kanskje ikke ble proffe, men de kunne fortsatt spille i gata.
Jeg innså hva som var på kassetten. Det var rent selvuttrykk.
Da begynte jeg å forstå at det var essensen av oss.
Vi er gata. Vi er grasrota. Vi er basketball for alle.
Vi er holdning, rått uttrykk. Vi er kunst.
En strategisk posisjon som Nike ikke har.
Vi må avbryte sendingen med en spesialrapport.
Hei, og takk for at dere ser på.
Det er dagen Bulls-fans verden over har fryktet i årevis.
Michael Jordan skal komme med en kunngjøring i United Center snart.
Jeg er her for å kunngjøre at jeg legger opp.
EN AIR-A ER OVER
Plutselig, uten Jordan og uten kamper på grunn av NBA-lockouten,
oppsto det et tomrom i basketballmarkedet.
Det var en mulighet for nytt innhold som ikke eksisterte før.
Hvordan kan vi ta opplevelsen av en streetball-kamp på Rucker,
og gjøre det til noe som fyller det tomrommet?
En av de unge vi ansatte for produktplassering i New York,
en fyr ved navn Set Free, som var DJ, produsent, hiphop-artist.
Han sa: "Vi bør lage en mixtape og bare gi den bort."
Det endte opp med å bli en samling av opptak pluss uutgitt musikk.
Dette er Sway fra Wake Up Show,
og dere skal få se AND1 Mixtape på video. Hold det gående!
AND1 trykket 50 000 gamle VHS-kassetter.
Vi ga dem bort gjennom gatelag, klubber, baner, lokale frisører.
Det var som en ny narkotika. Den tok av i indre by.
Hver person deler den med et dusin, eller to, tre dusin personer.
Vi hadde en vanvittig viral markedsføring før internett.
Etter at Mixtape kom ut, ble jeg som en helt i New York.
Plutselig hadde jeg 20 personer bak meg: "Kan jeg gå inn i parken med deg?"
Snart kommer neste video! AND1 Mixtape!
Mandagen etter ringte folk som hadde blitt blåst av banen.
Vi satte oss rundt telefonen og hørte på meldingene.
Mixtapen var sinnssyk.
Helt rått!
Skip 2 My Lou!
-Bare vent litt. -Én til, vær så snill!
Når kommer toeren?
Spørsmålet var: "Hvordan lager vi en ny?" Vi fikk ideen til AND1 Mixtape Tour.
Vi skal sette sammen det beste basketball-laget vi kan.
Vi tar deres fem beste mot våre fem beste og spiller en kamp.
Men ikke bare én gang i New York. La oss dra fra by til by.
Jeg ble ansatt hos AND1 som turnéleder og hadde ansvaret for spillerne.
Ideen var å gjøre en turné i fem byer for å få innhold til en ny mixtape.
Shane!
Jeg ble kastet ut av Rutgers University for svake karakterer.
Jeg dro hjem. Sønnen min var fire eller fem. Jeg trengte jobb.
Jeg fikk en telefon fra AND1.
"Tror du vi kan få til en kamp i hjembyen din?"
Den første jeg ringte, var Shane.
Jeg spilte streetball, men jeg var i 30-årene,
og NBA var utenfor rekkevidde for meg.
Jeg glemmer det aldri. Jeg sto på hjørnet, og Main ringte meg.
Jeg hørte ikke så godt etter, men det som fanget oppmerksomheten min,
var at AND1 skulle gi bort gratis sko og shorts for å spille. Jeg var med.
Velkommen, mine damer og herrer, jeg er Duke Tango.
Len deg tilbake, slik gjør vi det.
Duke Tangos er speakerens gudfar i streetball.
Hvis Duke Tango ga deg navnet ditt, befestet han deg som spiller.
Main spurte: "Vil du være med på dette?" Jeg svarte: "Hvem sier nei til det?"
Når du ser folkemengden rundt hjørnet,
går inn i parken og ser tusenvis av mennesker?
Man kan ikke forberede seg på det.
Jeg sa: "Main og Shane, vi drar til Philadelphia og henter AO.
Vi får tak i Headache."
Så fikk jeg Black Widow, og Half Man Half Amazing.
AND1 skrev de første kontraktene med streetball-spillere.
Første stopp var Linden i New Jersey.
Vi tok med kamerateamet for å filme både publikum og kampen.
Jeg tror ikke jeg visste hva filmskaping var da.
Jeg hadde et kamera i hånden, og jeg skulle få med publikum.
Jeg prøvde å fange alt jeg følte og så, for det var utrolig.
Dette er Chris Hightowers reiserute.
-Er det en Hightower-original? -Offisiell.
På turneen ga de meg en firmabil, 6000 i kontanter og ba meg få det til.
Vi bodde på dårlige hotell. Vi delte rom.
Vi spilte foran 100 tilskuere.
Og nå sitter jeg i en minivan i en husstol som sklir rundt i bilen.
Vi var vårt eget gatelag.
Vi delte ut videoer, flyveblader,
prøvde å gjøre alt vi kunne for å få folk til arrangementet.
Vi ante ikke hva som skulle skje.
Det handlet bare om å gi en plattform
til spillere som oss, som ikke nådde NBA, så vi fikk betalt for å spille.
Hvert år dro vi på en av de store messene. Vi spilte av videoene utenfor båsen vår.
Det kom masse folk for å se Volume 2.
Vi visste da at det var noe her
som kunne bli mye større enn vi trodde, raskt.
Hot 97,5, Atlantas hip-hop og R&B-kanal.
Jeg har AND1-stjernene her. Dere har sett dem spille på mixtapen.
De skal gjøre greia si i dag. Dra dit.
Det skjer fra 16.30 til 18.00.
Om du vil bli den neste streetball-spilleren, har du sjansen nå.
Da vi spilte i Atlanta, var stemningen helt annerledes.
Hot Sauce!
Jeg hører publikum. Publikum sier: "Hot Sauce".
Hvem er Hot Sauce?
Jeg pleide å spille i Georgia ved å stjele baller fra andres hager.
Jeg klarte ikke beholde en jobb. Min ni-til-fire-jobb var ballbehandling.
Jeg var en lokal legende.
Når jeg spilte, sirklet folk seg rundt banen.
Etter å ha sett Mixtape 1 og 2, ville jeg være med på videoene.
Men jeg visste ikke hvordan.
Så hørte jeg at de skulle komme til Atlanta.
Det var muligheten min.
Jeg var i fengsel for noen dumme tenåringsgreier.
Men dagen etter jeg kom ut av fengsel, var det turnékamp.
Vi var målløse. Hva var dette?
De fleste sa: "Hva gjør han?"
Det var utrolig.
Da Hot sauce gjorde det… Kjære vene.
Da var det gjort.
Én mann tok ideen om streetball, og snudde den på hodet.
Stilen og imaget hans endret spillet for alltid.
Volume 3 ble "Hot Sauce"-filmen.
Vi har den nye stjernen. Ferdig. Alt handler om Hot Sauce.
Så vi signerte ham.
Fra første kamp var han et ikon.
Da han ble med på turneen, ble et helt nytt nivå på ting.
Det var slutt på varebiler. Det var turnebusser til tre millioner dollar,
stappet med luksus.
-Hot Sauce! -Hot Sauce!
Det er min verden nå. Mitt show.
-Jeg liker Hot Sauce. -Hot Sauce er nummer én.
Favoritten min er Hot Sauce.
Det var Hot Sauce alle ville se.
Ikke bare ungdommen i byen, selv i forstedene så de på videoen.
-Han er gal! -Jeg vet det.
Herregud!
De studerte triksene hans.
Y2K.
The Flintstone.
The Boomerang.
Folk prøvde å finne ut hvordan han gjorde det, og så gjøre det selv.
Jeg var gutten som så på Mixtape-videoene igjen og igjen.
Jeg kunne noe, men ikke like bra som Hot Sauce.
Måten han behandlet basketballen på, var så unik og nyskapende.
Han satt fyr på publikum.
Jeg ville bergta publikum som Hot Sauce.
Da var jeg kanskje verdens mest populære basketballspiller.
Spillerne fra AND1 er her.
De skal vise triksene sine på scenen. La oss begynne med Hot Sauce.
-Det kommer en film i september. -Det var en kul opplevelse.
HOT SAUCE ER KRUTTSTERK
Vi hadde ikke knyttet Mixtape til salg.
Men da vi lagde Volume 3, The Rise of Hot Sauce,
samarbeidet vi med Footaction.
Ideen var at ved å kjøpe et produkt, fikk du en gratis Mixtape.
Det kommer ungdommer fra gata som har det gøy.
Alle forbrukere vi snakker med, liker dem.
Jeg er i en butikk og kjøper ting, og bare: "Det er meg."
Ansiktene våre var overalt.
AND1 er ekstremt hot nå. De siste to ukene har salget gått unna.
Det var første gang Nike fulgte med.
Vi var tre personer, og vi gikk etter Goliat.
Da vi begynte å utkonkurrere dem, visste vi at vi var en ekte trussel.
NIKES HOVEDKVARTER BEAVERTON, OREGON
Glemmer det aldri. Noen sendte meg en video fra Nikes salgsmøte.
De hadde et bilde av AND1 i et sikte.
Jeg sa: "Skjønner. Nike er ute etter oss."
Vi var et etablert topp-to-merke.
Og vi hadde mixtape-turneen. De hadde ikke noe sånt.
Det var spillets hjerte, og vi eide det.
Nike er risikoaverse.
De vil ikke fornærme 50 år gamle gjennomsnittsamerikanere.
De har et bredt publikum. Det er ikke oss.
Vi selger til de som er ekte basketballspillere og vet det.
Nike følte at de måtte svare.
Vi ante ikke hva de skulle gjøre.
Vi er klare, kjør lyd.
Kamera går.
Vi er hos ESPN for "N-1"-Mixtape Tour.
Det betyr at de ikke vet hvem vi er.
I 2003 kom ESPN til oss og sa de ville lage et TV-program basert på turneen.
Det var på tiden reality-TV ble stort.
Formålet med showet var å finne den neste stjernen.
Det neste store talentet.
Det var som Survivor.
Vi dro til Portland, Atlanta, Seattle.
Og vinneren, den overlevende, den utvalgte,
får kontrakt med AND1.
Et unikt arrangement kommer til hovedstaden.
AND Mixtape Tour-teamet er en gjeng basketballspillere
med kallenavn og hip-hop-stil.
Hvis du tror du kan henge med, kom i morgen klokka 16 til 18.30.
De ser etter noen ekstra spillere.
Vi lette alltid etter nye talenter, men ingen skilte seg ut.
Det var ikke mye streetball i Keizer, Oregon.
Det ble sett ned på.
Trenerne respekterte ikke spillestilen.
Da jeg vokste opp, var jeg ikke så interessert i NBA. Jeg så på AND1.
Jeg var veldig liten på videregående. Jeg kom ikke med på lagene.
Jeg fikk ikke college-tilbud.
Det var min store hjertesorg. Det var ikke en dame eller noe sånt.
Jeg bestemte meg for å gjøre noe innovativt
borte fra vanlig basketball og NBA.
Slam Magazine annonserte turneens stoppesteder. Jeg så Portland på listen.
Så jeg brukte all energien min på å trene. Jeg visste at dette var min sjanse.
ÅPENT PRØVESPILL PORTLAND, OREGON
Da jeg kom til prøvespillet,
var det folk rundt hele banen.
Folk hang på gjerdene for å få bedre utsikt.
Det var nervepirrende.
Vi skal velge tre personer.
Vi skal velge tre personer som får spille i arenaen!
Jeg hadde ikke tenkt å forspille sjansen.
Ok, la meg se føttene.
Folk tok helt av på mange av tingene jeg gjorde.
Her, den lille mannen i blått.
Er bare glad for å spille med Hot Sauce. Sett ham på video.
Er nesten som en drøm å se ham i virkeligheten.
Å gå inn i arenaen var helt fantastisk. Jeg tenkte: "Vi er her. Vi klarte det."
Den første kampen mot idolene mine var veldig surrealistisk.
Publikum tok av etter noen driblinger og respekterte at jeg ikke ga meg.
Jeg har tatt et valg. Vi velger deg.
De inviterte meg på turneen som deltager i den nasjonale konkurransen.
Jeg ble overrasket.
Jeg trodde ikke foreldrene mine ville si ja, men det gjorde de.
Da jeg begynte på turneen, visste jeg at jeg kanskje måtte dra hjem i hver by.
På hvert prøvespill kan en ny spiller slå ut en annen.
Noen kom alltid, og noen dro alltid.
Han er den første, og det er alltid det tøffeste, for det er 29 byer igjen.
-Ja, det er en ulempe. -Ja.
Jeg var 18, og følte jeg meg som et barn blant voksne.
Av og til var det 14-15 på benken, og du prøver å utnytte tiden du får.
Jeg sa: "En hvit gutt på laget? Han blir min gudsønn. Jeg adopterer ham."
Jeg ga ham navnet med en gang.
Det er gutten min, gudsønnen min, basketballens Rocky Balboa,
The Professor!
Alt en talentfull hvit fyr kan gjøre i gata,
blir forsterket en million ganger,
men Professor er ekte vare.
En av disse tre blir sendt hjem i kveld.
I hver utslagskamp skjedde det magi.
Gudbarn! Professor! Skyter! Ja da!
-Professor, vi sees i Dallas. -Ok.
Ok? Vær snill.
Det er press, men det er det det handler om.
Kontrakten vil endre noens liv.
Står til?
-Skal du hjem i dag? -Jeg skal ingen steder.
Jeg går bare ut og gjør greia mi.
Jeg skal fortsette med det jeg har gjort så langt.
Han har taket på Headache. Å, ja! Ja!
Ja, baby!
Siste stopp var Linden i New Jersey.
Det er på denne banen alt begynte.
Spill til 21. Etter det samler laget seg og vi tar en avgjørelse.
AND1-spillere og utfordrerne spilte mot hverandre.
Du kan spille i hallen, men kan du spille i gata?
Kan du spille mot oss?
I begynnelsen av kampen lurte Sik Wit meg trill rundt.
Jeg tenkte: "Søren. Jeg ligger bakpå nå."
Et par angrep senere blokkerte jeg et skudd.
Traff noen skudd.
Spilte veldig bra, men det gjorde de andre også.
Professor. Hot Sauce. Hot Sauce. Professor.
Kampen er over!
Jeg trodde ikke jeg skulle få stemmene.
Nok en gang vil jeg si gratulerer. Mannen som får kontrakten er…
El Professor.
-Ok? -Takk, mann.
Det blir ham.
Jeg kunne ikke tro det. En drøm gikk i oppfyllelse.
Jeg hadde jobbet hardt, og nå var en streetball-spiller for AND1.
EN LAV, HVIT FYR MED RÅ STIL REDEFINERER STREETBALL.
Jeg ser på første episode. Ser bra ut.
Da TV-programmet kom, var jeg usikker på om folk ville se på.
Køen går ikke ned kvartalet. Den er kvartalet.
Åpne døra og pang! Shane! Mann!
Dette er fantastisk. Folk går amok.
Mye kjærlighet her ute.
-Få pannebåndet ditt! Få noe! -Få do-ragen din!
AND1 Mixtape-turneen kommer til byen.
-Hva med Professor? -Han er noe for seg selv.
Det var surrealistisk fordi det skjedde over natten.
Takk, vennen!
USA elsker gutten. Seertallene går gjennom taket.
Etter å ha vært på AND1-turneen
hadde han cornrows som en svart fyr. Han hadde diamantøreringer.
Før kampen snakket han som Opie. Etter kampen var han Eminem.
Det ble til Jackson Five. Det er Michael Jackson.
GIFT DEG MED MEG?
Elsker deg, Professor!
Han er bare 11.
Jeg husker hans første groupie.
Jeg visste at det ville forandre livet hans.
Vent litt.
Jeg var en sjenert gutt på videregående. Men jeg omfavnet det.
ESPN-programmet ga oss eksponering på et helt nytt nivå.
NBA-fans og kjendiser elsket det.
Spol tilbake om du ikke så det.
AND1 Mixtape Tour! Jeg elsker det!
Da begynte vi å ta betalt for at folk skulle komme på kamp,
og vi solgte ut NBA-arenaer.
På enkelte arenaer hadde vi flere fans enn de hadde for hjemmelaget.
Jeg glemmer det aldri.
Vi var på byen, og jeg ser at Detroit Pistons
nettopp vant sitt andre NBA-mesterskap.
Jeg sier til DJen: "Chauncey Billups er her."
Chauncey Billups, en sterk kandidat til MVP-prisen.
DJ-en så på meg og sa: "Drit i dem. Dere er her."
Du vet om det. Du har hørt om det.
Vi tar det til neste nivå. Det på tide å ta det over dammen.
Dette er en global invasjon.
Den første utenlandsturneen var sjokkerende.
Den var større enn i USA. Mye større, faktisk.
Er det noe liv, Tokyo?
Dette er AND1 Mixtape Tour.
Akkurat nå, australsk dyrehage. Jeg og kompisen min, koalaen.
Alt var førsteklasses. Vi bodde på Ritz-Carlton.
De var blitt rockestjerner.
Så karer pleide å gå til autografseansene fordi det var så masse damer der.
Er det Waliyy? Gå til Hot Sauce.
Jeg elsker ham.
KNULL MEG, AO
AND1, baby.
Karer kom med med konene sine.
Det var ingenting å signere, men så drar hun frem puppene,
og jeg bare: "Skal jeg signere puppene til kona di?"
AND1-turneen? Festing, drikking, røyking.
De hadde et kamera. De sa: "Vi har nattkamera."
Jeg spurte: "Hva ser dere på?"
Alle hadde en stor orgie med en dame.
Jeg sa: "Yo! Jeg så henne på kampen! Fy faen!"
-Han lyver. -Det er bare…
Han tuller igjen.
AND1-toget gikk så raskt at ingen kunne stoppe oss.
AND1 Mixtape Tour, sponset av Mountain Dew.
Vi fikk sponsorer.
Tok det fra gatene til arenaene til videospill.
Teamet viste meg en statistikk
om at Streetball var det høyest mannlige vurderte programmet på ESPN.
Jeg sa: "Faen ta deg. Stopp."
De sa: "Streetball er det høyest rangerte TV-programmet for mannlige tenåringer."
Jeg sa: "Fy f…"
AND1 HOVEDKVARTER
Hva skjer?
Mixtape-turneen ble en stor suksess…
Vi gikk vi 15 til 70 personer i løpet av to eller tre år.
Vi etablerte oss på ett sted.
Kontoret måtte ha en basketballbane.
Nå var vi et stort nasjonalt merke, hvordan utvider vi virksomheten?
Så vi bestemte oss for å gi skoene en ny sjanse.
Den første Marbury-skoen var stygg, tung og dyr.
Og som produktansvarlig, var det mitt problem.
Jeg ga Jay hele tiden råd: "Du burde gjøre sånn og sånn."
Han sa: "Jeg er lei av at du sier hva jeg skal gjøre.
Vil du prøve selv?"
Jeg var kanskje 25, og sa ja. Jeg tvilte ikke.
Jeg hadde en klar visjon for basketballsko.
Sko bør være lette og raske. De bør være luftige, som løpesko.
De bør ha maskenett og kompositter.
Min første idé var slip-on sko kalt Post-Game.
Det er et helt nytt nivå nå.
De kommer med det, og vi elsker det. Fortsett å gjøre det dere gjør.
Da jeg var ung, var det mote å gå med to ulike sko.
Det var inspirasjonen til Tai Chi.
Visuelt ser du de to fargene. Som om du har forskjellige sko.
-Hei! -Hei! Står til?
Jeg husker følelsen av sjokk da Tai-Chi-skoene fløy av hyllene.
De ser skikkelig kule ut.
-Dødstøffe. -En av de beste basketballskoene, punktum.
De ble AND1s bestselgende sko.
Skoene gikk fra null til 65 millioner på 18 måneder.
"STIL OG YTELSE"
Det begynte med t-skjortene. Nå er vi på et annet nivå.
Vi kommer for å ta over.
Du kunne se småkriminelle og narkolangere. Alle gikk med AND1.
Vi hadde stiler som enten solgte mer enn Nike, eller var nummer to etter dem.
Om du konkurrerer mot Nike,
har de 50 ganger flere folk i hver avdeling.
Når de lager en signatursko for Michael Jordan, kan det ta flere år.
Vi hadde fem stykker på design.
Av og til var Tom på kontoret i tre dager.
Jeg jobbet mye, men jeg elsket det.
Det smittet over på oss.
Jordan-skoene er laget gjennom samarbeidet med skodesigner Tinker Hatfield.
I en tid der designere ble kjendiser selv,
lå Tom veldig lavt, og ville aldri ha navnet sitt ut.
Men han var en fantastisk kreativ designer.
Jeg drev mitt eget kongerike. Jeg skulle lage gode sko,
og om jeg gjorde jobben min, ville vi slå Nike.
DENNE SPORTEN ER MITT LIV. PHILLIP CHAMPION A.K.A. HOT SAUCE
JEG SPILLER.
16. JULI 2004
Å spille i Madison Square Garden, mekkaet. Jeg var gira.
Forventningene var enorme.
Jeg så meg rundt og tenkte: "Er det slik det ville vært i NBA?"
Vi er i samme garderobe. Det er samme atmosfære.
Velkommen til New York!
Det tok meg 25 år å komme hit. Jeg er klar.
Jeg føler det. Jeg føler det virkelig.
Av alle kampene vi ville vinne, ville vi vinne i Madison Square Garden.
Til syvende og sist vil du vinne der du kommer fra.
Jeg er faktisk på NBA-gulvet, redd som faen.
Men jeg viste det ikke. Jeg gikk og ristet på hodet:
"Ja, Sauce skal vise dere", men innerst inne var jeg redd som faen.
Jeg var livredd.
Du drømte om å spille i NBA. Du følte allerede at du hadde klarte det,
for navnet ditt sto på den store resultattavlen.
Navnet ditt i skinnende lys.
Jeg spilte foran tusener.
Men da vi spilte på Madison Square Garden-gulvet?
Jeg fikk tårer i øynene. Det var så emosjonelt.
Vi kunne skryte av det til familien vår, til vennene våre:
"Nei, vi kom ikke til NBA, men vi gjorde det stort."
Er dere klare?
Professor! Alley-oop!
Ja da!
Det er latterlig. Jeg kunne ikke tro det.
Det tok så mye tid og energi å komme hit.
Herre! Det er Sizzle og The Pharmasist.
Vi spilte seriøst. Det var ulikt alle de andre kampene våre.
Hoppskudd, 15 fot, rett i kurven.
Helicopter. Ser på den. Pasningen. Følg med!
Hvis det er god nok stemning i Madison Square Garden,
rister bygningen. Halve kvartalet rister.
Går forbi. Professor. AO!
Uansett hvem som er på gulvet, må vi beholde statistikken.
Skuddet treffer!
Saus!
Dette er The Main Event!
Å treffe på et hoppskudd
foran 19 000 mennesker i mekka. Det blir ikke bedre enn det.
Jeg traff AND1 da jeg var 26.
Mine dager i NBA var over, men historien min er at jeg aldri ga opp.
New York!
Hvis du liker det du ser, lag litt lyd!
Gi en applaus til begge lagene!
Du kan klare det.
-Hvordan var det å spille? -Mann…
Det var jævlig gøy.
Kom inn, folkens.
Én, to, tre, AND1.
Vi er klare for den første dunkekonkurransen på tre år.
Forrige gang…
Glemmer aldri dunkekonkurransen med Vince Carter,
som senere signerte med Nike.
Her er mannen publikum vil se. Vince Carter med sin første dunk!
La oss dra hjem!
Vince gjorde den beste prestasjonen noensinne
i en dunkekonkurranse i AND1 Tai Chi-sko.
Vi ble blåst av banen.
Vi mistet fatningen. Det var rått.
Han gjorde ting som ingen trodde var mulig.
Iført produktet vårt.
"Takk for at du brukte skoene våre gratis."
Det var toppen av AND1.
Jeg tror det var to eller tre måneder senere.
Jeg skrudde på TV-en.
En ball spratt.
Og jeg ser logoen.
Det første jeg tenkte, var: "Faen". Det var Nike.
Freestyle handler om hip-hop, streetball og å uttrykke seg.
De har integrert streetball-posisjonen vår med en nydelig filmet TV-reklame.
Den reklamen var bra.
Den hadde holdning. Hip-hop-beat.
Men det er Nike, de er bedre enn det. De kopierer oss.
FØLG DEN SPRETTENDE BALLEN
Den reklamen oppnådde mer på 30 sekunder enn vi hadde gjort på fem år med Mixtape.
Må være skoene. Nike stiger.
Investorene kommer tilbake til Nike.
De lever opp til sitt motto.
De tar over hele streetball-bransjen.
De tok bevegelsen vår, satte en skinnende bue med glitter på, og kalte den sin.
De knuste oss med et knips.
I en kamp for ære, er hjerte obligatorisk.
Nike Underground's King of the Court. Søndager kl 20.00 på MTV2.
Jeg vet ikke om de brukte 10, 20, 50 millioner.
Jeg vet at da jeg så TV-reklamen, tenkte jeg: "Faen.
Vi har ingen tid å miste. Vi må ta noen avgjørelser fort".
Jeg er på TV!
Hvordan ville du reagert på at noen følte at selskapet
bygget formuen sin på skuldrene til spillerne?
Hva vil jeg svare
på at noen føler at spillerne ble utnyttet av selskapet?
Jeg ville sagt: "Jeg vet at selskapet tjente mye penger."
Etter kampene så man klesbodene. Massevis av varer med ansiktene deres på.
Vi er utsolgt igjen.
Spillerne sa: "Jeg får ikke betalt for det."
Det var det som gjorde at alt raste.
Vi er på lageret der vi tar imot, sender og pakker
AND1-produktet til alle.
Vi sto opp klokken åtte i morges for å møte folkene på lageret.
Høflighetsvisitt.
Hvor mange besøk skal vi gjøre?
Selskapet tjente millioner av dollar. Men det er vi som tjener pengene for dere.
Det begynte å bli en greie at vi fikk pizza,
men da vi gikk på bussen til staben, hadde de alt.
De hadde filet mignon, calamari, sprudlevann, alt det gode.
Hva spiser du, Shane?
Før kampen,
reker med parmesan fra Buca.
Folk begynte å si: "Dere må ta vare på oss. Hvorfor spiser vi ikke?
Ville ikke vært turné uten spillere."
Dere tar ikke feil. Dere burde spise, men dere trenger ikke være så sinte.
Jeg kaster den på bussen deres.
Det er over nå.
Han kaster varm pizza i ansiktet på turnelederen!
Si hva jeg sa. Si at hun får én sjanse.
Jeg slår henne. Jeg mener det.
Hvordan bestemte dere hvor mye hver spiller tjente?
Ikke meg. Den eneste samtalen jeg var involvert i,
var med Sauce og agenten.
Det er hjembyen min.
Han sier: "Seth. Du er en grei fyr."
Jeg tenker: "Visst faen er jeg det."
Han sa: "Sauce vil ha dette, ellers går han til Reebok."
Jeg sa: "La ham gå. Reebok vil drepe karrieren hans. Ingen vil være med dem."
Det var interessant fordi det var ingen lønnsstruktur.
Main Event hadde 90 til 100 000 dollar.
AO hadde rundt 80-90.
Half Man hadde mellom 60 og 75.
Vi hadde karer som fikk 15. Men det er for tre måneders arbeid.
Når september kom, var det ikke flere turneer.
Vi ville belønne folk etter hvem som fikk flest "ooh" og "aah",
og selvsagt var Hot Sauce sjefen.
Folk var ofte frustrerte,
fordi de ikke tjente like mye som andre.
Men på AND1-turneene var det best å ikke fortelle hvor mye du fikk,
men de sier det fordi de liker å tøffe seg.
Kom igjen.
Dollar. Ja.
Jeg måtte skaffe noe nytt for 2005. Litt bling.
Dette er Sizzles hus. Skjønner? Dette er mitt andre hus. Jeg har to.
Hot Sauce hadde en snakkende bil.
Vær hilset, Hot Sauce.
Folk hatet det.
Jeg prøvde å unngå å prate om penger.
Jeg visste at jeg var han nye, jeg hadde stort salgspotensial,
og jeg følte at lønnen var super.
Kamera går.
Det var definitivt litt misunnelse
fordi enkelte spillere ble fremhevet mer enn andre.
Du ser folk.
De hadde én eller to gode kamper. De er "streetball-legender".
Vi jobbet hardt i ni, ti år før vi visste hva AND1 var.
Ikke misforstå. Professor er en god basketballspiller,
men jeg stiller spørsmål ved motivene hans.
Det plager meg ikke.
Så lenge vi er på turne og har det gøy, bryr jeg meg ikke om hva de synes.
Rockestjerne-mentaliteten kom inn i hodet på alle.
Og alle begynte å tenke på penger.
Slutt å oppføre deg slik. Faen, mann!
-Hvorfor tror du det? -Hvor får du sjekken fra?
Var jeg ikke her, ville jeg gjort andre ting.
Denne turneen? Jeg tjener ikke penger.
Kontrakten min er elendig. Den er bare dritt!
Det gir mat på bordet. Jeg tjener nok.
Vet ikke med deg. Utgiftene mine er ikke som dine.
Du lever i luksus. Jeg bor fortsatt i blokkene!
Vi har for mange stjerner.
Når man skaper et monster, må man kunne temme et monster.
Fiendtligheten mot hverandre ble større og større.
-Hvorfor spør du ikke meg? -Fordi!
Jeg stiller treneren et spørsmål!
-Derfor. -Jeg er ikke respektløs.
-Jeg snakker ikke til deg! -Sug meg!
Ikke prøv deg.
-Hvem er en kjerring, Zig? -Du!
Ikke film dette. Vi ser ut som klovner.
Nå tar det av.
Hvorfor tar dere meg?
Da jeg tok over sko, ble det en fenomenal suksess.
Vi sto for 90 % av salget.
Da følte jeg at hele firmaet lå på skuldrene mine.
Tom bestemte seg for å flytte til Taiwan
fordi han kunne påvirke produktets kvalitet
mye bedre ved å være på fabrikken.
Jeg var bekymret, fordi Tom jobber hardt.
Jeg jobbet nok 364 dager i året.
Jeg bodde på flyplasser og hotell, byttet tolv tidssoner hver sjette uke.
Uten at jeg skjønte det, ble det for mye.
Jeg ble diagnostisert med en fordøyelsessykdom.
Jeg gikk ned 10 kilo.
Jeg husker at Seth og Jay ringte meg midt på natten i Asia.
"Hva skjer? Hva er det neste?" Jeg mistet besinnelsen.
"Nå er det nok. Jeg er lei av maset deres.
Jeg gjør det jeg gjør. Dere kan ikke dette." Så la jeg på.
Jeg vet at Tom følte press,
spesielt fra meg, som personen han rapporterte til.
Til slutt trakk jeg meg inn i mitt eget skall.
Jeg mistet venner på den tiden.
Jeg endte opp som et vrak, fysisk og følelsesmessig.
Før første gang var det ikke gøy. Det var ikke alltid lett, men det var gøy.
Tom kom inn på kontoret mitt. Han sier: "Jeg sier opp."
Jeg svarer: "Hva? Det er umulig."
Etter at Tom forlot oss, kollapset vi.
Vi gikk fra over 200 millioner i salg til 130.
Måtte si opp 20 % av staben.
Vi innså at vi hadde et lite vindu på å selge
for å maksimere den økonomiske gevinsten.
Paoli i Pennsylvania. Minicampen i 2005. Mixtape Tour!
AO!
Jeg fikk nettopp vite at vi skal på forsiden av Sports Illustrated.
Da jeg vokste opp, var Sports Illustrated kongen av sportsblader.
Det skjer. Det er offisielt.
Ja. Må ramme inn dette her.
DET ANDRE SPILLET
Før turneen i 2005 var det ikke kontraktsforhandlinger.
Vi var forvirret.
Vi var frustrerte over måten ting foregikk på.
Det gikk mange rykter.
Plutselig samlet de oss i et rom.
Jeg sa: "Hva skjer her?" Han sa: "Slapp av."
De sa: "Det nærmer seg et stort oppkjøp, og ting vil endre seg."
AMERICAN SPORTING GOODS KJØPER AND1
Det var uventet.
Den var over. Det var det.
Ingen forvarsel.
Spillerne er så stolte
at de aldri vil innrømme at de ble lei seg.
Til syvende og sist går det greit. Men det var dårlig
at de ikke pratet med noen før det endte.
Det burde vært en suksesshistorie. AND1 var store. Vi skapte noe ut av ingenting.
Vi solgte bedriften, og vi tjente mange penger,
men salget var vanskelig for meg fysisk, og bare veldig trist.
Det var stridigheter og ødelagte forhold,
og følelsesmessig er det fortsatt bittersøtt.
Helt klart.
Dere gjenkjenner ham kanskje fra ESPNs Streetball!
Shane "The Dribble Machine" Woney!
Court Jesters er en semi-profesjonell ligaversjon av Harlem Globetrotters.
Dette er ikke som Garden. Ingenting er som Garden.
En fyr som kjenner meg igjen kan spørre meg:
"Hvorfor jobber du her? Du var på TV." Det knuser hjertet mitt.
Hver dag våkner jeg og håper at noen sier: "Shane, vi trenger deg i dag."
Her er hva jeg synes.
Vi ble ikke betalt det vi var verdt. Hva med det? Verdien vår.
De kom til indre by og tok alt.
Folk fortalte dem hva de synes: "Dere bør gjøre dette."
De går rett og gjør det, så selger de det og gir ingenting tilbake.
Jeg alltid har sagt at de er "fattigdomshalliker".
Folk sier: "Det kapitalistiske USA utnytter deg for å tjene penger."
Slik oppfatter verden utenfor det, men på innsiden var det ikke slik.
Vi prøvde å oppnå suksess og gjøre noe kult.
Om vi er skyldige i noe, er det det.
Kontraktene vi signerte med dem var ikke ubetydelige.
Vi betalte noen Mixtape-spillere mer enn NBA-spillere.
De la fram et tilbud, og det er opp til oss å godta det.
Vi trengte ikke gå med på det.
Pengene de tilbød meg? Ja, jeg tok dem. Jeg bryr meg ikke om hva noen sier om det.
"Du er ikke lojal…" Lojal til hva?
Den lojaliteten gir meg ingen penger. Det er sikkert.
Elsket de oss for det vi gjorde? Ja. Men respekterte de oss?
Svar meg på det.
En av mine største angrer. Hadde vi sett på Mixtape-spillerne
som ansatte i motsetning til sponsede idrettsutøvere,
kunne vi gitt dem aksjeopsjoner.
Det ville ha resultert i en større rikdom for alle de spillerne.
Våre liv var ubetydelige for dem.
-Jeg synes… -Livene våre var ubetydelige.
-Main. Livene våre. -Kanskje.
Hør her.
I mitt siste siste år med AND1…
Jeg ba ham om 16 000 dollar for å få sønnen min på skolen,
og så sa de: "Jeg kan ikke hjelpe deg." Etter alt vi gjorde.
Jeg husker det ikke.
Jeg er lei for at jeg ikke husker det.
Det er mulig at Shane snakket direkte til meg…
…og stemmer det, og vi ikke klarte å ta oss av ham og ungen hans, er det grusomt.
Ærlig talt kan vi si at de ranet oss.
Men pengene overgår aldri opplevelsen.
Å ha pass og reise fra land til land.
Det var lærerikt.
Jeg har alltid følt jeg står i gjeld til AND1 for det de ga meg.
Ting jeg ellers ikke gjort fordi foreldrene mine
ikke hadde ressurser til å reise.
Det er stort.
AND1 skapte muligheter du ikke ville fått ellers.
Jeg ville aldri
forestilt meg
å forlate byen eller Brooklyn.
Kompis.
Visste ikke at det var slik.
Jeg visste ikke at Tokyo og de andre byene var slik.
AND1 basketball lot en fyr, Waliyy Dixon, fra Linden i New Jersey,
oppfylle noen av drømmene sine.
The Pharmacist!
AND1 har fått alle til å tenke utenfor boksen om sporten.
De var for alle mennesker,
ikke bare for folk i den profesjonelle verden.
Butler med ballen. Til Alston.
For seieren! Han treffer!
Tuller du?
SKIP 2 MY LOU VAR DEN ENESTE STREETBALLEREN FRA AND1 SOM SPILTE I NBA
AND1 endret sporten. NBA er mer underholdende og fri nå.
Er det mulig?
Du ser noen av gutta nå, vi snakker om superstjerner,
gjøre de tingene…
Curry. Glir forbi, skyter.
De trenger ikke si noe.
Vi vet hvor det kom fra.
Fotarbeid! Venstre fot. Høyre fot.
Avslutt.
Main, når du snakker om arven…
Var det stort, og hadde vi suksess?
Selvfølgelig, for når du går ned gaten med sønnen din,
og en fremmed sier til ham: "Vet du hvem faren din er?"
Det skjer ikke med vanlige folk.
Til syvende og sist
vil vi alltid være
de gutta fra AND1.
En, to, tre, AND1!
SIDEN OPPSTARTEN I 1993, HAR AND1 BLITT SOLGT FLERE GANGER
OG EIES FOR ØYEBLIKKET AV EN NY EIERGRUPPE.
Påstander om at en basketballdommer
har spilt på utfallet av kampene, ryster NBA.
Faen som jeg har rotet til livet mitt.
Akkurat som årets overfladiske sommerhit, er ikke Manti Te'o-historien ekte.
Grusomme, skrudde folk.
Det var lengste seiersrekken i idrettshistorien.
Dette er den største dagen i australsk idrettshistorie!
AND1 tjente millioner av dollar. Men respekterte de oss?
AND1 basketball, baby!
Hold kjeft, for faen.
Hold det mellom oss.
Hold deg til historien, for faen.
Det blir ikke merkeligere enn dette…
Donaghy etterforskes av…
Førstesidestoff over hele byen…
Hun fantes ikke fysisk, utenom å være Manti Te'os døde kjæreste.
Jeg sa: "Det ville vært jævlig sprøtt om det ikke var sant!"
Tekst: Jon Haaland