UPOZORAVAMO GLEDATELJE DA SU U FILMU PRIKAZANE SNIMKE
STVARNOG TRAUMATIČNOG DOGAĐAJA.
Dan je bio krasan.
Osjećali smo vrućinu vulkana.
Osjećali smo toplinu tla.
Vidjeli smo predivne nijanse žute
i tamnonarančaste.
Sve je bilo prepuno boja.
Para je izlazila iz zemlje.
Taj je prizor oduzimao dah.
Izgledalo je kao na Marsu.
Nisam očekivala toliko pare.
Znali smo da je to nešto
istodobno divno i zastrašujuće. Željeli smo to vidjeti.
Ali vodiči su nam rekli: „Ne približavajte se rubu kratera.“
Postala sam jako nervozna.
Razgovarala sam s vodičem
i upitala ga što da radimo ako eruptira
jer postajem malo nervozna.
Suprugu volim više od svega,
ali i inače je nervozna,
pa ovaj put tomu uglavnom nisam pridavao pažnju.
Čak sam joj rekao: „Neće eruptirati.“
VULKAN: SPAS S WHAKAARIJA
SJEVERNI OTOK, NOVI ZELAND
Nema boljeg mjesta za
odrastanje mladih Novozelanđana.
Imamo brda, lov i ribolov.
Imamo ocean za plivanje.
Znate, nema boljega.
Whakatāne je predivna zajednica puna pustolovina.
Geografski se nalazimo na istočnoj obali Sjevernog otoka.
Auckland je ovdje.
Dolje uz obalu je Whakatāne.
Ljudi ime izgovaraju kao „Wock-a-tain“, „Feck-a-tah-nee“
ili „Wock-a-tah-nee“.
To je mala zajednica prepuna ljubavi.
U Whakatāneu živi 38 000 stanovnika.
A 51 % nije Māori, znate?
Māori čine 48 %.
Zajednice se međusobno podržavaju.
Zajedno živimo na predivnom području
čiji je dio i živući, aktivni vulkan,
Whakaari, engleski je naziv „Bijeli otok“.
Bijeli otok nalazi se 48 km od obale Whakatānea.
Ako se vozite obalom
i pogledate prema horizontu,
vidjet ćete golemi oblak
bijelog dima koji izlazi iz kratera.
Nevjerojatno. To je sirova ljepota prirode.
Prema tradiciji došli smo s planina.
Potomci smo Whakaarija.
Štitimo i otok.
On ima nevjerojatnu energiju i moć.
Ali poseban je i zbog turizma.
ZRAČNA LUKA WHAKATĀNE
IZLETI NA BIJELI OTOK
Ljudi obožavaju Bijeli otok.
Ovdje su mnogi povezani s izletima na otok.
Naši restorani,
moteli,
sve. Trgovine, butici…
ŽELIM ISTRAŽIVATI, DOŽIVJETI, OTKRITI
Svi ovise o ljudima koje je u grad dovela pustolovina.
CHARLESTON, JUŽNA CAROLINA
Naše je vjenčanje bio
savršen i čaroban dan.
Nikad nisam bila toliko nasmijana.
Ja volim pustolovine.
Ona ih definitivno ne voli.
Ja više volim prileći
ili se opuštati na plaži.
Za medeni smo mjesec tražili krstarenja.
Pronašli smo jedno na Novom Zelandu. Raspitali smo se.
„Ovo je sjajno! Novi Zeland ima divne krajolike
i atrakcije. Savršeno je.“
Moja sestra i ja
volimo adrenalinske avanture
i sve rizike koji nam pružaju ugodu.
Skočili smo s tornja u Aucklandu.
Išli smo na rafting crnim vodama.
Mama i tata bili su na nekoliko krstarenja,
svidjela su im se pa su ih predložili i nama.
Sestri i meni dali su ideju za krstarenje do Novog Zelanda.
Na tom smo putovanju mogli smo birati izlete do kopna.
Jedan bih dan izlet odabrala ja,
a drugi bi dan bi birao Matt.
Matt je 9. prosinca birao izlet.
Volim znanost. Izgledalo je zanimljivo.
Vulkan ste mogli posjetiti i pogledati.
VULKAN NA BIJELOM OTOKU KRSTARENJE I ŠETNJA
Bijeli otok imao je nešto
što inače nemate priliku vidjeti
jer se radi o jednom od najaktivnijih vulkana na svijetu.
PRIBLIŽITE SE DRAMI
Prema opisu, činilo se kao ugodna šetnja.
Niste trebali opremu za planinarenje kako biste se uspeli.
Došetali biste se do kratera i ugledali taj nevjerojatan vulkan.
JEZERO ISPARAVAJUĆE KISELINE
Zvučalo je uzbudljivo, ne opasno.
Rekla sam: „U redu, to može.“
Pročitali smo opis i zvučalo mi je dobro.
Živimo u Hamiltonu na Novom Zelandu,
ja sam crkveni pastor.
Moja je kći u školi učila o geologiji i vulkanskoj aktivnosti.
Rekao sam joj: „Trebali bismo ići dok imamo priliku.“
Za 50. me rođendan
iznenadila kartama za Whakaari.
9. PROSINCA 2019.
Ponedjeljak ujutro, bilo je tiho.
Nije bilo gužve u prometu.
Došli smo do turističke agencije i pročitali
dokumente o sigurnosti. Morali smo napisati
informacije za kontakt i pojedinosti o rodbini.
IZLETI NA BIJELI OTOK
Znam da postoji rizik, a putujem s kćeri.
Ne bih je ugrozio.
Ali ni u jednom trenutku nisam se bojao.
Hej, dobro jutro!
Tog je dana nekoliko brodova isplovilo do otoka,
a mi smo bili u Phoenixu.
Isplovili smo iz luke,
plovili rijekom pet ili deset minuta.
S ušća rijeke izlazite na ocean.
Zatim dolazite na Bijeli otok.
S glavnog smo kruzera krenuli oko 9 h.
Jedan smo se sat autobusom vozili do Whakatānea,
do luke iz koje smo krenuli s četrdesetak drugih turista.
Ukrcali smo se na Te Puiu,
vodič je rekao da je to novi brod.
Kupili su ga te godine.
Na Te Pui je bilo četvoro vodiča.
Bili su stanovnici Whakatānea,
uzbuđeno su nam pričali o povijesti Bijelog otoka.
Tog jutra, 9. prosinca
vodiči smo bili Hayden, Tipene, Jake i ja.
Pripremili smo brod i krenuli kao i inače.
Približavamo se obali. Idemo na vođeni izlet do unutrašnjosti kratera.
To će trajati oko sat do sat i pol.
Moj mlađi brat Hayden obožavao je prirodu
i uživao je u ljetu.
Godine 2009. počeo je raditi kao vodič oko Whakaarija.
Hayden je vodio detaljan dnevnik o svim izletima,
odradio je 1111 izleta.
Nevjerojatno.
Nisam znao da je Haydenu to bio 1111. izlet do otoka. Nisam.
Hayden je vjerojatno jedan od najstarijih vodiča.
Učio me poslu,
a poslije posla išli bismo u ribarski klub
ili na izlete do slapova Tarawera.
Uvijek je bio spreman na avanturu.
Razvio je strast prema prirodi.
Ne samo prema Whakaariju i vulkanu.
PHOENIX WHAKAARI/BIJELI OTOK
Vjetar je jako puhao, valovi su bili ogromni.
Mnogi su se putnici
prebacili na krmu Te Puija
jer im je bilo mučno.
Sjedio sam uz svoju obitelj, mi…
Nismo im se rugali, ali malo smo se smijali
i cerekali. Uživali smo u moru
i nemirnoj plovidbi.
Nismo znali koliko će valovito biti.
Na brodu smo bili vjerojatno 90 minuta.
Rekao bih da je najmanje sedam ili osam osoba povraćalo
jer bi se cijeli brod podigao pa spustio,
vidjeli bismo ocean pa nebo.
Skoro sam povratila.
Doslovno sam se ovako držala za trbuh.
Do otoka je potrebno sat i pol, natrag opet sat i pol.
Ponekad zna biti valovito,
zna biti užasno. A ako niste navikli na plovidbu od sat vremena,
ubrzo vam postane mučno.
Postojala je i druga opcija.
Mogli biste putovati helikopterom, let traje samo 20 minuta.
Tog sam se dana probudio
malo nervozan i bio sam pod stresom.
Taj sam dan prvi put smio sâm prevoziti putnike.
Na Novi Zeland došao sam radi dozvole za let.
Tražio sam dobro mjesto za obuku.
Ako je sunčano
i krenete s kopna, vidjet ćete Bijeli otok.
Do otoka se leti direktno.
Tog su dana uvjeti bili savršeni.
Phoenix se približio otoku
i posada nas je počela pripremati za iskrcavanje.
Kći mi je rekla: „Idemo, tata, želim prva stati na otok.“
Razgledavanje je počelo i…
polako smo hodali.
Jedan od dva vodiča bio je na čelu,
a drugi na začelju kolone. Grupa je hodala između njih.
Izgleda kao scena iz Jurskog parka
dok se približavate.
Kad sam prvi put sletio na Bijeli otok, bilo je to poput slijetanja na Mjesec
jer izgleda nadrealno.
Nakon slijetanja sam im ispričao o sigurnosnim mjerama.
Krenuo sam prema krateru.
BRIAN KRATERSKO JEZERO
Većina je vulkana pod vodom,
vidite samo vrh.
Bijeli otok je stratovulkan.
Kad eruptira, lava ne istječe kao iz vulkana na Havajima.
Ona gura slojeve stijena i pepela
prema dolje i tako se podiže.
Kad je Te Puia došao do otoka,
morali smo sjesti u čamce Zodiac.
To su gumeni čamci na napuhavanje.
Put do otoka je kratak.
Da, traje minutu-dvije.
Došli smo do klimavog cementnog pristaništa
sa zahrđalim metalnim ljestvama.
Čulo se udaranje valova o žal,
dolazili su do plaže. Zato je povjetarac mirisao na sol.
Osjeća se
i snažan smrad sumpora.
Izgledalo je ogoljelo. Nije bilo znakova života.
Kad smo se odmaknuli od pristaništa i prvi put vidjeli otok…
Imao sam sliku o tome kako bi vulkan trebao izgledati, no
ovaj nije bio takav.
Nije bilo lave. Samo mnogo pare.
Bilo je predivno,
ali imala sam osjećaj da se nalazimo usred ničega.
Zatim smo se podijelili u grupe.
Mene su po otoku vodili Hayden i Tipene.
Mislim da je Tipene bio na obuci. Hayden ga je podučavao.
Tipene je bio jako znatiželjan.
Vječno je nešto zapitkivao.
Bio je ponosan Māori.
Jako je volio taj posao.
Uživao je u plovidbi i druženju s ljudima.
Volio im je pričati priče,
maorske mitove i legende.
Tog dana nije trebao raditi.
Trebali smo ići u kupovinu.
Ali pozvali su ga da nekoga zamijeni i otišao je na posao.
Vodiči, piloti i kapetani
dobro poznaju otok. Znaju svaki kamen.
Whakaari poznaju bolje od ikoga.
U redu! Dobro došli na Bijeli otok.
Danas ću biti vaš vodič tijekom razgledavanja otoka.
Dobili smo kacigu na vezanje,
a dali su nam i respirator.
Krenut ćemo s ove strane
do glavnog kratera.
Na putu ćemo stati na nekoliko mjesta.
Govorit ću vam o otoku.
Ako ste svi spremni,
počinjemo s razgledavanjem.
Prva grupa krenula je brzo
nakon što su dobili sigurnosne upute.
Mi smo i dalje okupljali svoju grupu.
Čemu ovo služi?
Sisat ćete ih
kako biste proizvodili slinu.
To će pomoći s iritacijom
od pare. Nećete jako kašljati.
Staza je u obliku petlje koja počinje na plaži.
PRISTANIŠTE, PHOENIX, TE PUIA
Kada dođete do kratera,
okrenete se i napravite krug oko otoka.
KRATER
Zatim se vraćate do početka.
HELIKOPTER
Otok je pun plina koji nastoji pobjeći.
Do vrha dolazi kroz viskozniju
i blatnu tvar.
To stvara glasne zvukove.
S parom na površinu izlazi i sumpor.
Kristalizira se i pada natrag,
zatim stvara oblik dimnjaka, kao na kući.
To je „područje sumpornog dimnjaka.“
Otok tvore kamenje, pepeo i blato.
No u tom su sivilu
raspršene naslage sumpora
koje su predivni jarkožuti
i jarkobijeli kristali što svjetlucaju na suncu.
Osjećate veličinu
i moć onoga čemu se približavate.
To je sjaj Majke prirode
u najljepšem, ali i u najubojitijem izdanju.
Vodič je rekao da je jezero inače plavozelene boje.
Tog je dana bilo bijelo. Možda je tijekom noći
bilo nekakve aktivnosti
koja je izazvala padanje pepela na jezero.
Mislim da se to često događa.
Vodičima to nije smetalo, pa nije ni meni.
Krenuli smo prema krateru.
Svako malo bismo zastali radi fotografiranja.
Razgovarala sam s vodičem i upitala ga:
„Kad je bila posljednja erupcija?
Postajem malo nervozna.“
Rekao je da je vulkan eruptirao 2013. i 2016.
„Na kraju smo 2019., što mi zvuči prilično uznemirujuće“, odgovorila sam.
Hayden je rekao da je rizik od erupcije na drugoj razini.
Tad nam nije rekao što to znači.
Ali rekao je da postoji veći rizik za aktivnost, što me zabrinulo.
Prva i druga razina ne znače ništa naročito.
Prva razina znači da se ništa ne događa. Druga razina označava pojačanu aktivnost,
a treća je razina erupcija. Dakle…
Između prve i treće razine razlika je velika.
Vratili smo se na početak.
Ukrcali smo se na Phoenix i spremali se za odlazak.
Počeli smo s vodičem razgovarati
o tome
kako je vulkanske aktivnosti bilo tijekom noći
ili kad nije bilo nikoga.
KAMERA GEONETA, 7. KOLOVOZA 2012.
Kao da je vulkan ljudima dozvolio da ga posjete.
Kao da je rekao: „Eruptirat ću dok vas nema.“
Kad smo krenuli natrag, okrenuo sam se prema krateru
i vidio grupu s drugog broda.
NAKON ODLASKA PHOENIXA, NA OTOKU JE OSTALO 47 OSOBA
Uvijek je fora doći do kratera
i čuti kako svi uzdišu i govore:
„Opa" ili „Bože, ovo je nevjerojatno.“
Svi su ga fotografirali.
Geolozi bi posjećivali krater i promatrali ga.
S druge su strane bili ljudi
koji su krater slikali za Instagram.
Na vrh kratera došli smo
oko dva sata poslijepodne.
Gledali smo u duboku i beskrajnu rupu punu pare.
Prizor je zastrašujuć.
Dobili smo još jednu priliku
za fotografiranje ispred kratera.
Vidio sam da je brod Phoenix napustio otok.
Gore smo ostali još nekoliko minuta,
zatim smo krenuli dolje.
Pomislila sam: „U redu, krećemo dolje.
Približavamo se kraju.“ Bilo mi je malo lakše.
Došli su s kruzera,
pa su imali gust raspored.
Bili smo brzi. Vraćali smo se u pristanište.
Druga grupa krenula je nekih deset minuta poslije nas.
Mi smo napuštali krater, a Hayden je dolazio prema krateru.
Nakon kratera napravili biste krug natrag,
a zatim vas je čekalo još 500 metara do plaže.
Tog sam dana doveo četiri putnika, dva para.
Tad smo brodom naišli na njih,
na grupe koje su išle prema krateru.
Prepoznao sam Haydena i pozdravio ga
dok je sa svojom grupom išao prema krateru.
Došli smo do kiselog jezera.
Vidjeli smo mjehuriće u pari
koji su nam dolazili do lica.
Hayden je rekao da ondje možemo ostati samo dvije ili tri minute
kako bismo sve vidjeli i fotografirali.
Kemikalije koje se ispuštaju na vrhu
jako su štetne.
Svi su žurili s fotografiranjem.
Morali smo nastaviti u jednoj liniji.
Moja sestra bila je naprijed s Haydenom.
Ja sam s roditeljima bio u sredini.
Na pola puta do pristaništa vidjeli smo dva potočića,
izvirali su iz različitih dijelova otoka.
Vodič nas je zaustavio
kako bismo okusili vodu.
Osjetili su se različiti minerali.
Kušao sam vodu leđima okrenut krateru.
Netko od turista rekao je: „Pogledajte ono.“
Okrenuo sam se i vidio mali crni oblak koji izlazi iz vulkana.
Nije izgledao zastrašujuće. Fotografirao sam ga.
14.11 H
Izgledalo je kao dim iz dimnjaka. Nije bilo zvuka.
Svi smo se okrenuli i vidjeli nešto poput crnog vatrometa
ili dementora iz Harryja Pottera s dugim crnim repom.
Svi smo izvadili mobitele i počeli fotografirati.
Ubrzo se začuo jači udarac
nakon kojeg je velika hrpa kamenja poletjela u zrak,
zatim je sve postajalo snažnije i veće.
Odmah sam znala
da je to loše i da moramo pobjeći.
Okrenula sam se i ugledala oblak.
Već je bio viši od Bijelog otoka.
Odmah sam znala što se događa.
Mozak mi je brzo radio
i grozničavo pokušavao pronaći rješenje.
Iza mene
Kelsey je viknula „Bježi!“ i zatim je počelo.
-Bježite! -Bježite!
Annie!
SNIMKA PREŽIVJELE OSOBE
Tad sam poludjela. Moja se najgora noćna mora obistinila.
Ispred nas Hayden je vikao da trčimo,
tad smo počeli paničariti.
Svi smo trčali kao ludi.
Roditelji su bili odmah iza mene.
Iza sebe osjećali smo kako sjena eksplozije raste.
Uspjeli smo pobjeći i skloniti se
iza velikih stijena prije nego što nas je prekrio oblak pepela.
Sve je bilo crno.
Tlo je podrhtavalo i čuo se zvuk nalik grmljavini.
U tom trenutku ništa nisam mogao učiniti.
Putovali smo prema sljedećoj uvali s druge strane,
i tad je vulkan eruptirao.
O, Bože. O, ne.
Gledao sam to, bilo je predivno.
Bijela je bila čisto bijela, crna je bila potpuno crna.
Trenutak je bio predivan.
U nekoliko sekundi ljepota je postala zlokobna.
Oblak pepela počeo se spuštati niz liticu.
Posada je shvatila što se dogodilo.
Brod je jako ubrzao.
Još smo bili vani. Posada je sve pozvala u kabinu.
Svi ulazite!
-Brzo! -Hajde!
Isuse!
PRISTANIŠTE, BRIAN
Hodali smo prema obali, jedan me putnik pitao:
„Trebamo li bježati?“. Okrenuo sam se
i vidio divovsku erupciju.
Sjećam se da sam s lijeve strane vidio
nešto kao projektile koji su padali prema nama.
Činilo se kao da lete 300 metara u zrak
i ne staju.
Pogledao sam prema helikopteru,
bio je udaljen 300 ili 400 metara.
Tako da to nije dolazilo u obzir.
Druga opcija bilo je more.
Rekao sam im da trče prema moru.
Kad sam došao do pristaništa, skočio sam.
Sjećam se da sam pao u more i držao dah što sam dulje mogao.
Sve je se zacrnilo.
AUDIOSNIMKA PREŽIVJELE OSOBE
Sjećam se da je kamenje udaralo u mene i kacigu.
To je bio najveći mrak koji sam ikad doživio.
Bilo je mračnije od svih noći, potpuno crno.
Ako ste čitali o piroklastičnim tokovima,
znate da ljudi ne prežive.
Znala sam kolike su nam šanse za spas,
mogli smo se samo skloniti i nadati.
Sunčane naočale i gas-masku držala sam na licu i nisam puštala.
Drugi su vikali.
Bilo je stravično.
Jasno se sjećam da je bilo kao da mi se leđa odvajaju od tijela.
Ruke i noge bile su mi toliko opečene da ih nisam osjećao.
Matt je rekao: „Žao mi je, Lauren.“
To mi je slomilo srce.
Držala sam ga za ruku jer sam mislila:
„Danas ćemo umrijeti, želim da naša tijela budu nađena zajedno.“
Smrad je bio užasan.
Sama vrućina bila je nepodnošljiva.
Vrela para živog me pržila.
Davao sam sve od sebe da uopće ne dišem.
Nisam otvarao usta i oči.
Namjestio sam se u fetalni položaj tako da su mi leđa bila prva na udaru.
Ispod vode nije bilo zvuka.
Čekali smo da se pojavi svjetlo.
Nismo znali kad će doći kraj,
nije bilo svjetla, ničega.
U jednom se trenutku pojavilo malo svjetla. Pogledao sam ga.
Pomislio sam: „Hvala Bogu.“
Počeo sam plivati prema svjetlu, ali opet je nestalo.
Mattu sam govorila da ga volim. Vikala sam to svake dvije sekunde.
„Volim te.“
„Volim te.“ Čula sam samo kako urla od bolova.
Nikad nije tako vikao.
Bol je bio nepodnošljiv. Izgorjela mi je sva odjeća.
Erupcija je trajala dvije, tri minute.
To su mi bile najgore dvije minute u životu.
Pomislio sam: „Gotovo je.
Ovo mi je posljednji dan. Umrijet ćemo na medenom mjesecu.“
Gledao sam kroz prozor
i uopće nisam vidio otok. Nestao je.
Imao sam osjećaj da se vrijeme usporilo.
Uvijek sam govorio: „Kad bi mi se nešto dogodilo,
mislim da sam s obzirom na svoju dob imao dobar i ispunjen život,
zadovoljan sam postignutim.“
No u tom sam trenutku shvatio: „Ne, nisam spreman još otići.
I dalje ću…
davati sve od sebe da preživim.“
Pepeo se počeo taložiti na površini vode,
svjetlo se vratilo. Tad sam izronio.
Okrenuo sam se prema otoku.
Vidio sam… U zraku je i dalje bilo pepela
koji je padao na otok.
Najprije sam počeo dozivati Lauren.
Bio sam u lošem stanju, bojao sam se da je poginula.
Bio sam prestravljen.
U redu je.
U jednom trenutku…
Vidio sam je kako se miče, rekla je: „Ovdje sam.“
Njezin odgovor bio mi je najveće olakšanje u životu.
Najgora noćna mora bila bi da sam ja preživio, a ona nije.
To bi bilo gore od ičega.
Ne bih mogao nastaviti živjeti.
Kad je erupcija stala,
u šoku sam ustao i prešao nekoliko metara.
Bili smo jako blizu kiselom jezeru.
Ljudi su vrištali, plakali, zazivali jedni druge.
Neki su se valjali po tlu i uvijali se
zbog strašnih bolova, što je bio jeziv prizor.
Polako se umirivalo, zatim je stalo
i bilo je mirno i tiho. Pomislila sam:
„Sad ili nikad.“
Ustala sam i svima počela vikati da me prate
i ustanu. Zatim smo krenuli prema pristaništu.
Ja sam fizički bio dobro.
No nitko tko je tijekom erupcije bio na otoku nije bio dobro.
Nitko nije uspio pobjeći od pare.
Temperatura te pare iznosi oko 200 °C.
Nakon toga izgledate kao kuhana piletina,
grubo rečeno.
Pogledao sam svoju ruku,
jedan se sloj kože odvojio.
Znao sam da smo oboje u lošem stanju.
Mislio sam samo: „Smjesta odlazimo s otoka.“
Molim vas, trčite!
Teško sam hodala.
Pala sam nekoliko puta.
Matt je imao mnogo više opeklina od mene
jer je nosio manje odjeće, ali on je meni pomagao.
Pokretao me čisti adrenalin.
Znao sam gdje je otprilike pristanište prema kojem sam i krenuo.
Vidio sam kako jedna grupa dolazi prema pristaništu,
počeli su se okupljati.
Dvadesetak ljudi čekalo je pomoć.
Nisam znao da ćemo to učiniti,
ali kapetan je brod vratio
na mjesto s kojeg smo došli.
Na povratku smo
ušli u sjenu oblaka pepela i sve je postalo mračno.
Isuse Kriste.
Obalna straža Whakatāne. Phoenixe, čuješ li?
TRI MINUTE POSLIJE ERUPCIJE
Primio sam poziv kapetana kojeg poznajem,
zvučao je uznemireno.
„Ljudi su na otoku, vulkan je eruptirao.“
Po glasu mu se čulo da je ozbiljno.
OBALNA STRAŽA
Telefoni su mi odmah počeli zvoniti.
Pretrčao sam parkiralište do rijeke odakle se vidi Bijeli otok.
Da, iznad otoka bio je veliki oblak
koji se nije smanjivao.
O, Bože.
Već pet minuta poslije
ponovno je pitao gdje je pomoć.
Iz toga je bilo jasno da su u velikoj nevolji.
Pozvali su pomoć
i samo par minuta poslije pitali: „Gdje je pomoć?“
POLICIJA
Netko je oko 14 h ušao u ured
i rekao nam da Whakaari eruptira.
Nemamo izravan pogled prema Whakaariju, ali iza brda
vidjeli smo golemi oblak.
Jedan je zaposlenik rekao: „Imamo kamere.
Provjerimo kamere.“
Vidjeli smo crne točkice,
ali znali smo da su to ljudi.
Tad smo shvatili da na otoku ima ljudi.
Radili smo.
Imali smo rokove.
Čuli smo sirene i zapitali se: „Što se događa?“
Odvezla sam se do rezervata Mataatua,
stala i pretrčala travnjak.
Znali smo da nešto nije u redu.
Oblak je bio veći nego inače.
Ljudi su gledali kako Whakaari eruptira.
Kod kuće sam vidjela izvanredne vijesti.
Ljudi su mi počeli dolaziti i…
Bože, i dalje sam
pokušavala sve razumjeti, znate?
Pitala sam se…
Bio sam na maorskom sprovodu
i kroz energiju
svojeg govora znao sam da nešto nije u redu.
Kad sam pogledao, vidio sam kako se nad Whakaarijem
uzdiže dim. To nije bio normalan vulkanski oblak,
bio je taman i gust.
Kad sam shvatio da je to stvarno, slomio sam se i rasplakao.
POLICIJA
U početku nismo znali tko su turisti
na otoku
i tko ih je onamo odveo.
No znali smo
da je u trenutku erupcije bilo ljudi na otoku.
Zatražili smo pomoć obalne straže Whakatāne,
krenuli su prema Bijelom otoku.
No put morem traje sat i pol.
To nas je frustriralo jer smo morali…
Morali smo daleko otploviti čamcima,
trebalo je čekati.
Iz Aucklanda su prema Bijelom otoku krenuli i helikopteri.
To su bili ambulantni helikopteri.
Helikopteri Westpac Rescue.
Oni su stručnjaci za traganje i spašavanje.
Imaju svu potrebnu opremu,
ali i oni su od otoka bili udaljeni jedan sat.
-Ondje ima ljudi. -Pogledaj brod.
Kad smo stigli do zaljeva,
vidjeli smo da je sivi pepeo sve prekrio.
Mozak ne može pojmiti što se događa.
Pažnju mi je zaokupio helikopter.
Sranje, pogledaj helikopter. Gledaj.
Jasno sam vidio da je odbačen unazad.
Bio je na pola sletišta, rotori su bili savijeni.
Tad sam prvi put počeo razmišljati
o silama koje su se aktivirale tijekom erupcije.
Sjećam se da sam snimio tri ili četiri fotografije
nekoliko minuta nakon odlaska iz pristaništa.
Ako dobro pogledate,
na krateru vidite točkice koje su ljudi.
Moja je grupa i dalje bila blizu kratera.
Svi smo bili 100 ili 150 metara
dalje od erupcije.
Slijeva sam vidio roditelje.
Tata je sjedio i mučio se s gas-maskom.
Nisam vidio sestru.
Vidio sam mamu…
Ležala je, nije se micala…
ni komunicirala.
Bilo je mnogo ljudi…
Otok je i dalje izbacivao paru iz kraterskog jezera.
Vidjeli smo ljude u pristaništu.
Najmanje ih je 16.
Bože, prekriveni su pepelom.
O, Bože. Ondje.
Čim smo vidjeli snagu erupcije,
dobili smo novi cilj.
Morali smo pomoći ljudima.
Morao sam donijeti odluku.
Hoću li plivati prema brodu i spasiti se
ili se vratiti i pokušati pomoći?
Takvi vas trenuci testiraju, dajete sve od sebe.
Vratio sam se do pristaništa i počeo ukrcavati ljude u čamce.
Svi su jurili prema čamcu.
Nismo znali je li se radilo o erupciji prije one glavne.
Na pristaništu je vladao potpuni kaos. Morali smo pobjeći s otoka.
Skočit ću.
-Čekaj! -Čekaj!
-Upomoć! -Čekaj!
Pokušali smo ući u prvi čamac
koji je stao u pristaništu, ali ljudi su se gurali ispred nas,
nismo uspjeli ući. Kad je došao sljedeći, zgrabio sam ljestve
i pao u čamac.
U redu.
Ne dirajte me,
ne dirajte me.
Vladao je kaos,
ljudi su pokušavali uskočiti,
morao sam ih zadržati. Gurao sam ih.
Lovio sam ih za ruke i ukrcavao ih,
njihova koža ostala bi mi u rukama.
Bilo je kao u ratnom filmu.
O, Bože.
-Jao… -Hajde.
-Upomoć! -Upomoć!
Čamac je došao do Phoenixa,
jedna vodičica izvadila je tri ili četiri pribora za prvu pomoć.
Vidio sam da je uznemirena,
bio sam joj blizu. Rekao sam:
„Kći i ja obučeni smo za prvu pomoć,
možemo li pomoći?“
Odgovorila je: „Trebamo svu moguću pomoć.“
Uzeo sam pribor za prvu pomoć
i otišao do krme.
Prvi preživjeli
počeli su dolaziti na brod.
Organizirali smo trijažu,
posjeli smo ih. Pokušavali smo ublažiti
bol od opeklina hladnom vodom.
Vikali su: „Vodite me odavde. Vodite me.“
Brodovi su ovdje!
-O, Bože. -Motor je upaljen.
Bilo im je opečeno Između 45 % i 80 %, tijela, neki su bili cijeli spaljeni.
Iznad 45 % šanse za preživljavanje značajno se smanjuju.
Znali ste da ste s ljudima koji…
Koji će umrijeti u roku od jednog sata nakon povratka na obalu.
Situacija je bila gadna.
A brod je bio pun.
Morali smo se što prije vratiti na obalu.
NEKOLIKO ČLANOVA POSADE PHOENIXA OSTALO JE NA OTOKU
KAKO BI TRAŽILI PREŽIVJELE.
BROD JE KRENUO NA 90-MINUTNU PLOVIDBU PREMA OBALI.
30 MINUTA POSLIJE ERUPCIJE
Nazvala me supruga
i rekla: „Iz Whakaarija izlazi golem oblak dima,
je li sve u redu?“
Rekao sam: „Mislim da jest. Ništa nisam čuo,
ali vjerujem
da bi nas Hayden obavijestio.“
Pogledao sam prema oceanu
i ugledao veliki oblak dima.
Vozio sam se obalom
i primijetio veliki oblak,
veći i tamniji od uobičajenog.
Gledao sam ga i pomislio: „Nešto nije u redu.“
Volcanic Air primio je obavijest o erupciji.
To sam vidio na jednoj od kamera
na obali Whakatānea.
GEONETOVA KAMERA 9. PROSINCA 2019.
Postalo je jasno
da sjedenje nije opcija.
Znali smo da na otoku ima ljudi.
Imali smo sredstva i mogućnost da pomognemo,
a to je ispravno. Zato smo to i učinili.
Uvijek je tako
kad morate donijeti odluku,
ili nešto poduzmete, ili ne. Ja poduzmem.
Nazvao sam Tima i rekao mu da idem.
Rekao je: „Vidimo se gore.“
Nazvao sam svoja dva iskusna zaposlenika.
Rekao sam: „Pripremite helikopter,
dopunite gorivo, uzmite opremu koja nam treba,
uzmite dodatne maske i vodu.“
Zatim su krenuli. Poletio sam nekoliko minuta poslije.
40 MINUTA POSLIJE ERUPCIJE
Na radiju sam čuo razgovore,
tad sam čuo glas Johna Funnella.
Zapravo sam
Zapravo sam oblijetao Whakatāne u svojem avionu,
isprobavao sam novu opremu.
Tad sam na radiju čuo Marka Lawa, kako traži avion s nepomičnim krilima.
Trebali smo nekoga tko bi bio prenosio poruke
kako bismo mogli komunicirati.
Na Bijelom otoku signal je jako slab.
Ondje nema radijskog sustava.
Ponudio sam pomoć.
Imao sam dovoljno goriva i mogućnost da odem onamo.
Nije mi palo na pamet da ne idem.
Sve su žrtve ležale na brodu,
naprijed i otraga.
Svi smo dobili ulogu, pomagali smo.
Mislim da su svi na brodu pomagali.
Vidjeli smo gole ruke,
noge i lica, ali opekline su bile mnogo gore.
U tom sam se trenutku zapitao:
„Što bi vas spalilo kroz odjeću,
a da je ne ošteti?“
Shvatio sam da je para izazvala strašne ozljede koje nismo vidjeli.
U kabini nije bilo mjesta.
Sjedili smo na pramcu,
zalijevala nas je slana voda, bili smo na hladnom zraku i suncu.
Put natrag bio je stravičan.
Stalno sam gledala naprijed i pitala se:
„Kako još nismo stigli? Putujemo satima.“
Čulo se da brod juri najvećom brzinom.
Mislili smo: „Nastavi, brode. Nastavi, Phoenixe.“
Na Phoenixu je bilo 26 ozlijeđenih
ili teško ozlijeđenih osoba.
Tad sam pomislio:
„Sranje, cijeli brod ljudi još čeka pomoć.“
21 OSOBA OSTALA JE NA RUBU KRATERA, NAJBLIŽE IZVORU ERUPCIJE.
Bio sam blizu kiselog jezera.
Sjedio sam i ljuljao se od bola.
Cijelo mi je tijelo drhtalo. Vidio sam si ruke
prekrivene sivim pepelom.
Mislio sam: „Ovdje ću umrijeti. Umrijet ću, gotovo.“
Sjedio sam u sredini okružen s desetak ljudi.
Mrtvih ili umirućih.
Mogli ste čuti kako glasovi polako nestaju.
Urlici su postajali rjeđi.
Plač je postajao tiši.
Znao sam da je šansa za preživljavanje
bilo kakve traume najveća ako primite medicinsku pomoć u prvom satu.
Nakon što sam sjedio pola sata,
shvatio sam da nitko neće doći.
Onda mi je sinulo.
„Ustani i potraži pomoć.“
Ustajanje i odlazak od roditelja
bilo je najteže što sam ikad morao napraviti.
No kad sam smogao snage, više sam posrtao
nego hodao. Silom sam se tjerao da nastavim dalje.
Dvadeset minuta nakon što smo krenuli
ljudi su počeli vikati
i tražiti vode.
Mattu i Lauren pomogli smo koliko smo mogli.
I ljudima na pramcu.
Pribor za prvu pomoć
nije bio vrijedan kao kutija.
Sve sam izbacio iz kutije i napunio je vodom.
Hladnom vodom polijevali smo im ruke
i sve vidljive dijelove tijela.
Svi su vikali od olakšanja.
Mislim da smo činili sve što smo mogli.
Nekoliko su mi puta rekli:
„Moraš sjesti,
udahnuo si mnogo pepela.“
Ali u takvoj je situaciji teško sjesti,
pa nastavljate dalje.
Zamotali su me u pokrivač kako bi mi bilo toplo,
a Geoff Hopkins grijao me svojim tijelom.
Rekla mi je: „Neću preživjeti.
Neću preživjeti.“
„Hoćete. Ovo nije kraj vašeg života.
Čeka vas još mnogo godina.“
Zamolila me da je držim za ruku,
nisam mogao jer je bila jako opečena.
Nisam religiozna, ali molila sam Boga
da mi okonča život
kako me više ne bi boljelo. Tad sam se onesvijestila.
Teško sam disao.
Noge su mi bile teške.
Svaki je korak bio naporan… Bilo je teško ići dalje.
Sjećam se da nam je Hayden rekao
da pratimo potok do plaže.
Skrenuo sam do potoka.
Bio je vruć, gorio je, a morao sam ga preskočiti.
Samo sam želio ponovno sjesti.
Ali znao sam da više neću ustati ako sjednem.
Došao sam do otoka i vidio
da se i dalje jako dimi.
Stvorio se stup pepela i pare.
Pomislio sam: „Razgledat ću.“
Uletio sam u krater.
Gledao sam dolje i pomislio: „Bože, ono izgleda kao ljudsko biće.
Zapravo, više njih.
Ne, izgleda kao tip koji sjedi.“
Zatim sam pomislio: „Čekaj, ima ih još.“
Letio sam s dva radija i mobitelom.
Izbjegavao sam oblak pepela, držao sam se jedne strane
i letio natrag i naprijed.
Znao sam da policiju moramo obavijestiti
o kritičnosti situacije kako bi pripremili plan
i poslali još pomoći.
Marku sam rekao: „Moramo znati koliko je mrtvih
i koliko je ozlijeđenih.“
Pokušao sam sletjeti, no nije se vidjelo od prašine.
onda sam pronašao drveni heliodrom,
i koncentrirao se.
Zaletio sam se ravno prema njemu naslijepo.
Motor je ostao upaljen, uzeo sam masku i iskočio.
Zamijetio sam otiske stopala kraj potoka.
Planirao sam slijetanje na otok,
a oblak prašine raširio se posvuda.
Morali smo biti usredotočeni na slijetanje.
Zaboravio sam masku i blizu helikoptera
shvatio da je teško disati.
Bilo je jako teško. Trebali ste masku.
Vidio sam jednu osobu, pa još jednu.
Vidio sam ih malo dalje.
Bili su gotovo onesviješteni.
Neki su vikali glasnije od drugih.
Postalo mi je jasno što se dolje događa.
Stalno smo uočavali sve više ljudi koji su trebali pomoć
i to je bilo… Ubrzo mi je postalo jasno
da imamo veliki problem.
Pozvao sam dečke
i obavijestio ih. Rekao sam: „Mnogo je ljudi.
Nekoliko ih je poginulo.
Mnogi su živi i sve ćemo ih spasiti.“
Informacije smo proslijedili kontroli zračnog prometa
kako bi mogli na Bijeli otok poslati dva spasilačka helikoptera.
Rekao sam im: „Ljudi strašno pate,
a mi nemamo medicinsku opremu.
Nemamo helikoptere s nosilima.
Trebamo vas na otoku.“
Odmah su odgovorili.
„Odmah dolazimo.“
Nazvao sam Marka i rekao da pomoć dolazi.
„Uskoro će biti bolje.“
Tad smo počeli pomagati
ljudima na tlu.
Čistili smo im dišne puteve,
odčepljivali nosove… Neke smo postavili u položaj za oporavak,
stavljali smo im gas-maske.
Polijevali smo ih vodom koliko smo mogli.
Nastavljali smo čekajući pomoć.
Pepeo je i dalje padao na nas.
Svako malo čuli bismo
eksplozije u oblaku.
Nastavili smo.
Obalna straža sastala se s Phoenixom na pola puta
do Whakatānea i zaustavila se.
Kapetan je rekao da imaju nekoliko ljudi u kritičnom stanju.
Odlučili su da će se bolničari
ukrcati na Phoenix kako bi im pomogli.
Bolničari su se pridružili te smo nastavili dalje.
Mislio sam da će bolničari preuzeti.
No iako su imali pribor,
ništa u priboru nije bilo korisno.
Bolničar je rekao: „Nastavite raditi što ste radili.
Ohrabrujte ih. Ne možemo ništa drugo.“
Ljudi su se počeli okupljati na obali,
uz ušće rijeke.
Vidjela sam ambulantna i policijska vozila.
Činilo se da su svi
zaposlenici hitnih služba bili ondje.
Kad smo saznali da se brodovi vraćaju,
ispraznio sam luku
jer sam znao da će pristati u prvo raspoloživo pristanište.
Pokušavali smo odlučiti
gdje ćemo organizirati trijažu za ljude s brodova.
Nisam to mogao prihvatiti ni vjerovati.
Pomislio sam: „Trebao bih nazvati Haydena.“
Nazvao sam ga, nije se javio.
Kad živite u maloj zajednici,
poznajete mnogo ljudi.
Moja je žena nazvala prijateljicu
i pitala je li sve u redu.
Rekla je: „Nije dobro.“
Pokupio sam djecu i odjurio u grad.
Došli smo u Whakatāne,
i otišli ravno u turističku agenciju.
Posvuda su bila ambulantna i policijska vozila.
Cijela je obitelj čekala novosti.
Došao sam do stijena,
vidio sam more i pomislio:
„Uspio sam.“ Ispred mene
bio je član posade Phoenixa.
Imao je prijenosni radio
i govorio: „To su svi, možemo krenuti.“
Čim sam to čuo, počeo sam vikati iz sve snage.
Zapravo sam vrištao.
Okrenuo se i razrogačio oči,
bio je šokiran, kao da misli: „Sranje.“
Odmah je rekao: „Imam preživjelog.
Idemo.“
Kad sam ga obgrlio,
sjećam se da sam rekao „moja obitelj“.
Samo sam želio da mi dozvoli da se vratimo
onamo gdje su ostali.
Rekao je: „Sve će biti u redu, idemo na brod.“
Ukrcali smo se na Te Puiu i krenuli.
Izgubio sam pojam o vremenu jer sam bio zauzet
komunikacijom s kontrolom zračnog prometa.
„Hitno trebamo pomoć, pronalazimo još preživjelih
i trebamo pomoć.“
Nazvali su me pet minuta poslije
i rekli: „Komunikacijski centar naredio nam je
da ne idemo na otok.“
Odluka o zabrani leta
došla je s vrha.
Razlog je bio opasan okoliš na otoku.
Zrak je bio otrovan, kiseo i opasan za spasioce.
Postojao je povećani rizik od druge eksplozije.
Preopasno je
da bi policija i spasioci otišli na otok.
Otok je trenutačno prekriven pepelom i vulkanskim materijalom.
Slušamo savjete stručnjaka o sigurnosti bilo kakvih pokušaja spašavanja.
Nazvao sam Markovu ekipu na tlu i rekao im:
„Morate se snaći s onime što imate.
Sami ste.“
Rekao je: „Ne dolaze.“
Ja sam rekao: „A da? U redu.“
Zatim smo prešli na drugi plan,
a to je bilo da ćemo sve učiniti sami.
80 MINUTA POSLIJE ERUPCIJE
Mark i njegova ekipa našli su se u strašnoj situaciji,
imali su nekoliko pacijenata s ozbiljnim opeklinama.
Bilo je poput noćne more.
Tad smo se svi okupili
i zajedno nastojali identificirati preživjele
te ih ukrcati u helikopter.
„Sve žive moramo odvesti s otoka.“
Kad smo počeli nositi ljude, vidjeli smo koliko su ozljede bile ozbiljne.
Noge su im bile pune plikova. Pokušavali smo podignuti ljude,
njihova nam je koža ostajala u rukama
i na odjeći.
Ali nemate vremena za razmišljanje.
Morate razgovarati s ljudima
i reći im što radite.
„Sve je u redu, idete u helikopter.
Podići ćemo vas.
Do bolnice je 20 minuta.“
Kad su ljudi ozlijeđeni i gotovo da ih nema,
riječi su moćne.
Nismo imali vremena podići sjedala.
Morali smo podizati ljude.
Poslužili smo se sigurnosnim pojasevima kako bismo ih držali.
U prvi smo helikopter ukrcali pet osoba, zatim je on krenuo.
Jedna je osoba bila u mojem helikopteru, krenuli smo.
Sa mnom je bila jedna osoba,
ukrcali smo još jednu.
U moj helikopter nije stalo više ljudi.
Poletio sam s dvije osobe.
Želio sam da helikopter bude brži,
dok sam letio, mislio sam
na ljude iza.
Dali smo im vode i pokušali pomoći.
I… da.
Odradili su nevjerojatan posao.
Nisu mogli ništa više učiniti.
Nije bilo više preživjelih.
Na otoku su ostali samo preminuli.
TRI SU HELIKOPTERA PREVEZLA 12 OZLIJEĐENIH OSOBA NA KOPNO.
NA OTOKU JE OSTALO OSAM PREMINULIH.
DVA SATA POSLIJE ERUPCIJE
Približavali smo se kopnu, kapetan Mike rekao je:
„Držite se, idemo punom brzinom.“
Brod se nije zaustavljao kad je došao do rijeke.
Nastavio je tom brzinom niz rijeku,
prvi smo put to vidjeli.
Mislio sam: „S razlogom juri.“
Čekali su bolničari i policija,
vatrogasci.
Svi su u šoku
pokušavali shvatiti ono što vide.
PATROLA
Bili su užasnuti.
Tad smo prvi put vidjeli žrtve.
Nikad nisam vidio… ljudsko tijelo
nakon erupcije. Nisam znao…
kako to izgleda.
Sjećam se…
da sam vidio policajca koji je nosio celofan.
Donosili su sve što su našli
u trgovinama kako bi prekrili opekline.
Geoff je bolničarima viknuo:
„Ona ide prva. U kritičnom je stanju.“
Matt je sâm sišao s broda, to me začudilo.
Znao sam da se ne želim odvojiti od nje,
dozvolili su mi da je pratim do bolnice u ambulantnom vozilu.
Kod mene su bile tri osobe…
U jednom je trenutku jedna pala,
srušila se na mene.
I…
U tom trenutku
nešto mi je postalo jasno.
POLICIJA
Sjećam se da sam duboko udahnuo,
okrenuo se i pogledao prema suprotnoj obali rijeke.
Okrenuo sam se natrag
i postalo mi je jasno što nam je činiti.
Ondje su bili vatrogasci, hitna pomoć i policija.
U toj sam gomili
ugledala svoju mamu i sestru.
Pomislila sam: „Ne smiju me vidjeti ovakvu.“
HITNA POMOĆ
Ustala sam i nisam mogla izravnati udove.
Morala sam šepati uz brod,
otišla sam ravno do hitne pomoći
jer nisam željela da vide koliko patim.
…prve žrtve vulkanske erupcije
na Bijelom otoku na nosilima su. Opekline su ozbiljne.
Mnogi se i dalje smatraju nestalima.
Vjeruje se da je 20 osoba teže ozlijeđeno.
Dojurio sam u grad.
Ondje su bili moji roditelji.
Član posade je rekao: „Hayden nije došao.
Nije došao.“
Ali nije znao gdje je.
Rekli smo: „To je nemoguće. Kako?“
Rekao je da ne zna je li u helikopteru ili ne, nije bio siguran.
Vozili smo najbrže što smo mogli.
Vjerojatno 120 čvorova.
Spasilačka služba uputila nas je
da s pacijentima sletimo u zračnu luku.
Rekao sam: „Nećemo.
Idemo u bolnicu.“
BOLNICA WHAKATANE
To bi bio gubitak vremena.
Već sam mislio da nas je spasilačka služba iznevjerila.
Bolnica nas ne bi iznevjerila nakon dolaska.
Ući će u bolnicu
i mnogi će im brzo pomoći.
Pomislio sam: „Mama će se pitati što nam se dogodilo
jer smo joj se prestali javljati.“
Još sam imao mobitel. Zamolio sam nekoga u blizini
da nazove moju mamu. Nisam mogao otiskom prsta otključati mobitel
jer nisam imao otiske prstiju.
Bok, mama, ja sam. Želim ti reći,
ne šalim se,
vulkan je eruptirao dok smo bili na otoku.
U bolnici smo na Novom Zelandu.
Ne znam koliko ću dugo biti ovdje.
Obavještavat ću te.
Tad su nas razdvojili.
Nisam znao u koliko sam lošem stanju bio.
Nisam mislio da ću biti u komi…
na Novom Zelandu mjesec dana.
Odrezali su mi vjenčani prsten. Preklinjala sam ih
da to ne rade jer sam se upravo udala.
Srce mi se slomilo, nisam gledala dok su ga rezali.
Iz hitne situacije došli smo
do situacije u kojoj više ništa nije hitno.
Tek su u tom trenutku
naš posao preuzeli
profesionalci.
Tad smo počeli shvaćati što se dogodilo.
Nazvao sam suprugu.
Kad se javila, nisam mogao govoriti.
Suze su se pojavile niotkud.
U tom su trenutku
svi bili emocionalno i fizički slomljeni.
Moja djevojka Jolene došla je po mene, mogao sam je
zagrliti i…
Mislim da su me tad prvi put svladale emocije.
Policija je rekla da je još osam osoba na otoku,
blizu Whakaarija, da su preminule.
Tipene je bio jedan od njih.
Srušila sam se na pod.
Nisam mogla vjerovati u tu…
Mi to zovemo Parekura. Tragedija.
Kad smo saznali da je sletio i zadnji helikopter,
nazvao sam Marka Lawa kako bi mi rekao što se događa.
Mislio sam da im kao prijateljima
jednostavno moramo reći
što je prije moguće.
„Bio sam ondje s Haydenom, preminuo je.“
Vidio je Haydena i…
Vidio ga je na otoku i rekao da nije preživio.
Mark je rekao da je u pepelu vidio otiske stopala.
Vjeruju da su se Hayden i Tipene kretali uokolo
i onima koji su ostali
htjeli olakšati zadnje trenutke života.
Znam da su i Tipeneu i Haydenu drugi bili važniji od njih samih.
Nije se vratio kući.
Sad znamo da su na otoku bile dvije grupe,
oni koji su uspjeli pobjeći
i oni koji su bili bliže erupciji.
S onima koji su izgubili obitelj i prijatelje
dijelimo nezamislivu bol i patnju u ovom trenutku.
Vaši su voljeni stajali uz kiwije
koji su vas ugostili. Žalujemo s vama i njima.
Službeni broj poginulih u vulkanskoj erupciji
na Novom Zelandu zasad je osam.
Potvrđeno je da je devet osoba preminulo,
posljednji su braća tinejdžeri…
Broj preminulih u tragediji narastao je na najmanje 15.
Bio je predani državni službenik…
Među 21 žrtvom nalaze se njezin suprug Gavin
i 15-godišnja kći Zoe.
Tri tjedna nisam znala što se dogodilo.
Nitko mi nije rekao.
Prijateljica me posjetila na odjelu za opekline.
Rekla sam: „Kako je Hayden? Čudi me da ga nisam vidjela.“
Pogledala je moju obitelj i rasplakali su se.
Tako sam saznala.
Probudio sam se 17. prosinca.
Moj djed mi je… prenio strašnu vijest.
Tatu je Mark Law doveo u bolnicu, ondje je
nažalost… podlegao ozljedama.
Mama je preminula na otoku
i…
nekoliko dana poslije našla ju je vojska Novog Zelanda.
Ne znaju ni gdje je moja sestra bila ni što je bilo s njezinim tijelom.
Kad je predak Tītahi preminuo,
naša tradicija kaže da se njegov duh
pretvorio u jednog od današnjih čuvara oceana.
Preminuli su postali slični Tītahiju.
Whakaari je dao odobrenje
da ondje zauvijek žive kao čuvari, kaitiaki.
Zauvijek će živjeti i nikad neće biti zaboravljeni.
18 MJESECI POSLIJE ERUPCIJE
Neki su dani dobri, neki nisu,
ako želite da budem iskrena.
Znam da me ljudi gledaju, da gledaju moje ruke.
To mi se ne sviđa.
Imam osjećaj da unaprijed moram objasniti
odakle ovo.
Neki su dani lakši.
U redu. Prokulice s jedne strane,
jabuke i batati s druge.
Suprug i ja treniramo za polumaraton,
ponekad sam koncentrirana na trčanje.
Dobro je jer mogu zamisliti budućnost,
zamišljam sretne dane i ne mislim na vulkan.
Ali… Neki su dani jako teški.
Da.
Prstenjak mi nije gibak,
to mi smeta u radu s dominantnom rukom.
I dalje imamo jednu operaciju mjesečno.
Oporavak jako dugo traje.
Erupcija je trajala dvije minute, ali posljedice će trajati godinama.
Znam da nitko ne upravlja prirodom,
ali trebao sam dobiti šansu da donesem informiranu odluku.
Da sam tad znao ono što sad znam,
nema šanse da bismo ikad kročili na taj otok. Nema.
Izgorjela sam od ruba čizme
do ruba hlača, i straga.
Unutrašnja strana koljena je pošteđena jer sam klečala,
to je zaštitilo unutrašnju stranu koljena.
Znala sam što se može dogoditi.
Ali ne vjerujete da će se dogoditi vama.
Nisam promijenila mišljenje o interakciji s prirodom.
Neću živjeti u zatvorenoj sobi.
Kakav je to život?
Sad znam da mogu sve prebroditi.
Mislim, i to nešto vrijedi.
Drugima možda ne, ali meni nešto vrijedi.
Dok sam boravio u bolnici,
odlučio sam se fotografirati svaka dva dana
kako bih poslije vidio koliko sam napredovao.
Imao sam 17 operacija.
Rekli su mi da ću u bolnici provesti godinu dana.
Ali s ponosom mogu reći da sam u bolnici boravio
tek nepuna dva mjeseca.
Tvrdoglav sam.
Odbijam odustati. Nastavljam se truditi.
Odbijam odustati, koliko god teško bilo.
I dalje volim rizik.
Ali mislim da trebam koristiti izraz „razumni rizik“.
Nisu trebali biti ondje.
Nisu trebali ići onamo.
Iz kuće vidim Whakaari.
Vidim ga iz svake sobe u kući.
Što ga manje gledam, to bolje.
Povučem zastore, neka.
Pomolim se.
Sljedeći dan radim isto, sljedeći opet…
Da.
Mislim da smo na neki način
razumjeli otok,
da je ishod nepoznat.
Majka priroda radi ono što želi.
No postoji i ljudska priroda.
U teškim situacijama
ljudima je u prirodi da pomognu.
Obični ljudi spremni su dati život kako bi pomogli drugima.
To je ono što ljude na ovom svijetu čini dobrima.
Tako stravičan događaj donio je i mnogo toga dobroga.
Podrška zajednice bila je nevjerojatna.
Stekla sam prijateljstva koja ne bih mijenjala ni za što.
Morate razmišljati pozitivno,
inače će vas taj oblak zauvijek proganjati.
Prijatelji iz teretane i kolege s posla,
moji prijatelji, obitelj,
svi me guraju naprijed.
Dali su mi motivaciju za trud.
Moj je djed moja stijena.
Otpočetka je uz mene.
I ne bih… Nikad ne bih uspio bez njegove ljubavi i podrške.
Na zapešću imam neopečen dio.
Točno ovdje držala me njezina ruka.
Bilo je ovako.
Da. Zato mi je ova ruka zdravija od druge.
Ovom rukom ne mogu stisnuti šaku,
a ovom mogu.
Zauvijek ću biti uz njega.
Neizmjerno ga volim, a ovo nas je još više zbližilo.
Svakih par mjeseci nastojim otići onamo i pozdraviti ga.
Haydenu je najdraže piće bilo pivo Steinlager,
pravo kiwi pivo.
Donesemo desetak boca i sjednemo. Svi koji dođu
popiju pivo. Jedno uvijek izlijemo u ocean.
Iako ga ne želim bacati, jedno uvijek izlijemo…
Damo mu da popije.
Tako da se radujem tim trenucima i tražim znakove
kako bih mogao nastaviti.
Kad se suočimo s Majkom prirodom i njezinom silom,
moramo upamtiti da kao ljudi uvijek imamo jedni druge.
ERUPCIJA WHAKAARIJA IZAZVALA JE SMRT 22 OSOBE.
NIJEDNA ORGANIZACIJA ILI POJEDINAC NIJE PREUZELA ODGOVORNOST
ZA OZLJEDE I IZGUBLJENE ŽIVOTE.
OTOK JE ZATVOREN ZA POSJETITELJE.
PREMA ČLANKU IZ ČASOPISA THE OUTSIDE
„ISTINITA PRIČA O ERUPCIJI NA BIJELOM OTOKU“ ALEXA PERRYJA
Prijevod titlova: Iva Jurat