Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Того ранку,
як і всіх літніх ранків,
я готувався до риболовлі.
Я щодня їздив однією дорогою.
І раптом
ми побачили чотирьох чи п'ятьох людей і машину, з якої йшов дим.
Я думав, що це щось звичайне. Машина загорілася. І я поїхав далі.
Зупинився, але нічого не питав і поїхав.
25 СІЧНЯ 1997 РОКУ
Десь о шостій ранку
я повертався тим же шляхом.
Але там уже було не троє людей.
Там були гелікоптери.
І багато поліцейських машин.
Тож я запитав, що сталося.
Вони прийшли й сказали,
що хтось помер.
Мені сказали, що вони вбили
Кабесаса.
Убили журналіста.
Я одразу зрозумів масштаби того,
що трапилося.
Подія, укрита таємницями.
Загорівся «Форд Фієста»,
очевидно, всередині якого була людина.
Він був у канаві.
Міжамериканська Асоціація Преси засвідчила
убивство журналіста аргентинського журналу «Нотіціас».
Фотографа Хосе Луїса Кабесаса вбили цих вихідних,
а його аргентинські колеги підозрюють, що вбивство має політичний підтекст.
Національний уряд закликають прояснити,
що ж сталося з Хосе Луїсом Кабесасом.
Важко повірити, що таке трапилося.
Правосуддя!
-Кабесас! -Тут!
Кабесас! Тут!
Ви свідчитимете, Ріосе. Що скажете судді?
Не факт, що це не повториться.
Це переломний момент.
Це одна з найпохмуріших подій в історії країни.
Що думаєте про зв'язок із вбивством?
Що б сказали Кабесасу?
Ябран — бізнесмен, як і всі інші.
Пан Ябран — лідер мафії.
Вони злочинці.
Прямо як у гангстерському фільмі.
Машина повністю згоріла.
Звісно, її навмисно туди поставили, а потім підпалили.
ФОТОГРАФ: УБИВСТВО ХОСЕ ЛУЇСА КАБЕСАСА
Я постійно згадую те літо 97-го року.
Ці шрами залишаться на все життя.
Чесно кажучи, ніхто не готовий до такого.
Я був колегою Хосе Луїса Кабесаса в журналі «Нотіціас».
Ми були командою, яка висвітлювала літо в Пінамарі.
Ми стали не лише колегами, а й друзями.
Пінамар — це не просто поєднання дерев, піску та моря.
Пінамар намагається стати меккою моди на узбережжі Аргентини.
Пінамар у 90-х був синтезом того, що відбувалося з національною політикою.
Президент Карлос Менем заохочував очевидну тривіальність.
Систему космічних польотів, що прямуватимуть до стратосфери.
А звідти за півтори години ми зможемо бути
в Японії, Кореї чи будь-де у світі.
Політиканство нагадувало хвастання «Феррарі»,
з виконанням арабських танців з одаліскою.
Це було хизування владою
та захоплення споживацтвом і блиском.
Еліта змішана з політикою.
Пінамар був унікальним тим, що тут кожного літа
укладались політичні угоди та велись переговори.
Саме сюди відправлялись головні постаті менемізму.
Якщо між інтерв'ю та переговорами був час піти на пляж,
політики обирали елітний «СіАр Біч Резорт».
Пінамар був одним з найкрасивіших курортів на узбережжі.
Ми, журналісти, любили туди йти.
Пінамар був даниною життю.
Нам дуже сподобалися пляжі та місце.
У нас була група чудових друзів у Пінамарі.
Двадцять четвертого січня 1997 року…
Привіт. Як ви?
…влаштовували вечірку Андреані,
це була дуже важлива вечірка,
дуже характерна для Пінамара,
бо вони дійсно любили феєрверки.
Ми мали стільки друзів,
що ми вирішили: «А зробимо вечірку трохи більшою».
Скажімо, розширеною.
Я зрозумів, що вечірка зайшла набагато далі, ніж я думав.
Вона стала однією з найбільших вечірок Пінамара.
І ми її фільмували.
Хосе Луїс фотографував, а я дивився, хто там був.
Ми весь час були разом.
Десь о четвертій ранку
я сказав Хосе Луїсу: «Слухай. Я хочу піти».
Запитав, що він хоче робити.
Сказав: «Ні, я хочу залишитися». Йому там було дуже весело.
Дав йому ключі від машини,
і це була наша остання розмова з Хосе Луїсом.
Пам'ятаю, що то була вже п'ята година ранку.
Я пройшов повз Кабесаса.
Я підіймався, а він спускався сходами.
Ми нічого не казали, просто пройшли повз одне одного.
Він каже: «Чудово!»
25 СІЧНЯ 1997 РОКУ
Двадцять п'ятого січня
ми планували провести розвідку близько 14:00.
Спершу написав, бо він не приїхав о 14:00.
Хосе був пунктуальним.
Дзвонив додому.
Теща Хосе Луїса сказала не тільки, що його немає,
але й що не повертався відтоді, як я забрав його вчора.
Я запитав: «Тобто?»
Так, я почав хвилюватися і запитав: «Що тут сталося?»
Спершу я подзвонив нашим колегам.
Потім дізнався, що Хосе Луїс покинув дім Андреані зранку о п'ятій десять.
Я подзвонив у готель, де був наш офіс.
ГОТЕЛЬ «ВІКТОРІЯ»
Ніхто нічого не знав.
Тож я кажу нашим друзям:
«Їдемо до лікарні, дізнаємося, чи не стався якийсь нещасний випадок».
Лікарня в Пінамарі.
Ми їдемо містом,
перш ніж потрапити до лікарні, проїжджаємо відділок.
Я бачу шефа поліції Пінамара, Альберто Гомеса.
Виходжу з машини
і кажу: «Гомесе! Ти щось знаєш?»
«Ми шукаємо Хосе Луїса Кабесаса, фотографа "Нотіціас"».
Сказав: «Нічого не чув. На якій машині їхали?»
А я кажу: «Білий "Форд Фієста"».
Він каже: «У мене для тебе погані новини».
А я питаю: «Що сталося?»
Думав, нещасний випадок.
Думав, хтось вкрав машину чи щось таке.
Він йде до свого офісу.
Я за ним.
І по радіозв'язку він говорив з тими,
хто був біля ями, де знайшли машину.
Я чув, як він сказав поліції:
«Здається, у нас на тілі є посвідчення особи».
«Це може бути Хосе Луїс Кабесас з журналу "Нотіціас"».
Я кажу: «Але ви маєте знати, це Хосе Луїс чи ні».
А вони кажуть: «Неможливо його розпізнати,
бо тіло згоріло вщент».
Ми спробуємо зняти це місце.
Так. Тут ви можете побачити,
де знайшли машину.
Її справді неможливо побачити.
У нас тут згоріла машина.
Повністю згоріла,
з тілом з чоловічими рисами.
На місце події виїхали криміналісти.
Я Маріано Казо.
Під час розгляду справи Кабесаса я був судовим розпорядником
другого кримінально-виправного окружного суду Долореса,
за який відповідав пан Макчі.
Міністерство юстиції Долоресу
охоплює широку територію,
включно з муніципалітетами на узбережжі.
Двадцять п'ятого січня надійшов поліцейський звіт,
який повідомляє про виявлення згорілої машини
із трупом всередині.
Перший поліцейський звіт
був настільки нечітким і коротким,
що було зрозуміло, що це трактується як нещасний випадок.
ДО ЛАГУНИ САЛАДА ГРАНДЕ 22 КМ
Мене повезли до ями в Хенераль-Мадар'яга.
Прийшов поліцейський.
Вони кажуть йому: «Це колега Кабесаса».
Мене відвезли до ями.
Я добираюсь туди.
Я бачу ту жахливу сцену,
той образ,
який виринає в пам'яті, і який я ніколи не забуду.
Я не міг повірити, що то був Хосе Луїс.
Це…
Це було…
Це було жахливо.
Тоді я питаю, чи знайшли фотоапарат.
Кажуть, ні, камери не було.
Питаю, чи знайшли бобіни з плівкою.
Показують згорілі бобіни.
І починають показувати мені речі.
Вони показують мені техаський черевик.
Показують годинник.
Якісь наручники.
Тоді дізнався, що на нього наділи наручники.
Мені показують зв'язку ключів, і я бачу один,
схожий на той, що був від нашого офісу в Пінамарі.
Оскільки я мав ще один набір ключів,
іду шукати інший набір у рюкзаку.
Порівнюємо їх і бачимо, вони однакові.
Ми поїхали в Пінамар до офісу.
Коли ми вставили ключ, повернули його, і він відчинив офіс,
ось тоді я усвідомив.
Тоді я зрозумів,
що насправді людиною, яку вбили, спалили,
був Хосе Луїс.
ЖУРНАЛІСТА ВБИЛИ Й СПАЛИЛИ НА УЗБЕРЕЖЖІ
Спочатку це було надто заплутано.
Я не зовсім розумів, що відбувається.
Злочин у демократичному суспільстві
був просто немислимим, непередбаченим і просто руйнівним.
Ми запитуємо себе, хто ж здатний на таке варварство.
Не думаю, що багато хто здатний на таке.
Я тільки починала працювати репортером.
У той час було багато плутанини.
Але я пам’ятаю, що дзвонила на радіо, щоб сказати, що хочу піти.
Думка людей про Менема вже була негативною,
досить негативною.
Були повідомлення про корупцію.
І ці повідомлення надходили зі ЗМІ.
Поки ми не зупинимося…
На першій пресконференції Карлоса Менема йому стає дуже незручно і він каже:
«Це стосується Буенос-Айресу».
«Це не політичний злочин».
Прошу, не намагайтеся політизувати справу.
Це переломний момент.
Не було таких інцидентів
з поверненням демократії.
Не факт, що це не повториться.
Пан Альфонсин, великий президент Аргентини, сказав:
«Вони спихнули мертвого чоловіка на Дуальде».
Коли стався злочин проти Хосе Луїса, Дуальде налякався.
Дійсно думаю, що налякався.
Тіло Хосе Луїса Кабесаса
перевезли з Пінамару до Ла Плати в неділю.
Розтин провели в судовому морзі,
де з’ясувалося, що журналіста вбили пострілом у голову.
Розтин встановив, це насильницька смерть,
в результаті пострілу з вогнепальної зброї.
Вони знали напрямок входу і виходу кулі.
Він був у наручниках?
Так, був.
З наручниками, що належать вашій дільниці?
Не можу підтвердити.
Ми збираємося взяти свідчення кількох осіб.
А решта прийде по ходу розслідування.
Когось заарештували?
Нікого не затримували.
Кабесас був дуже веселим хлопцем.
Та попри свою веселість, він був пихатим.
Він був надто пихатим.
Ось так.
-Годі. -Ні, ти не можеш грати. Ти шахрай.
Він був щасливий, привітний, наївний. Справді наївний.
Пара, яка здобуде скарб, не платитиме за м'ясо.
Спочатку він мені не подобався.
Після того все змінилося. Ми стали друзями.
Як виникла ідея зібрати команду «Нотіціас»,
мені дзвонять і кажуть:
«Знайди п'ятьох фотографів і створи "Нотіціас"».
Серед них я обрав Кабесаса,
бо побачив, що він відповідально ставився до кадрування.
«Нотіціас» був журналом новин,
і більшість обкладинок мала політичну концепцію.
Там були журналістські розслідування, тому фото були дуже важливими.
У журналі з'явилася
найкрутіша команда фотожурналістів у Латинській Америці.
Він не просто фотографував хлопця, який сидить.
Фотографував хлопця, який сидить, згори.
Розумієте? Під дивним кутом.
Він шукав свій стиль
і, здається, знайшов його.
Було багато інтерв'ю, де він залазив на стіл, а я дражнив його.
Але він був одержимий. Завжди хотів більшого.
Він черпав натхнення з оточення, в якому працював.
Ще не бачив, щоб фотограф робив стільки кадрів.
Він був дуже переконливим.
Він міг переконати вас зробити будь-що.
Він був дуже впертим.
Коли він щось вирішив, переконати його в іншому було важко.
У нього був особливий світогляд,
і певним чином на це вплинула та вечірка в 90-х.
Об 11 годині він каже:
«Я повернуся пізно. Не чекай на мене».
«Я йду на вечірку». Я знала про ту вечірку.
Знаючи його та його натуру,
як він любить повеселитися і…
Він пішов на вечірку.
А потім?
Потім?
А потім все скінчилося.
ПРОТИ БЕЗКАРНОСТІ
Покинувши труну, фотографи поїхали до Обеліска.
Вони зробили коло й поклали всі камери на землю.
І раптом вони усвідомили,
що не повинні цього робити, бо це все одно що здатися.
Вони підняли камери вгору,
так і з'явився вираз «камери догори».
Хосе Луїса викрали, убили, а його тіло спалили.
У якомусь сенсі це повернуло мене
до найтемніших часів у країні.
Це був злочин іншої епохи,
що сягає періоду військової диктатури.
Це було послання для нас.
Був стан національного шоку.
Уявіть шок цього журналу, який намагався боротися з тероризмом.
Невпевненість, панічні атаки,
всілякі вимоги.
«Хто нас захистить?»
З того часу надходила безліч погроз.
Телефонні дзвінки.
«Ти труп».
Залишали кулі на моєму порозі.
Я ходив, як під час диктатури,
проти руху, щоб не викрали.
Жив у страху.
ПІНАМАР
Це варварство.
Не можу повірити.
Не віриться, що в цій країні
могло статися щось таке жахливе.
Ми не просимо помсти.
Хочемо правосуддя,
бо це не вимога нашої групи.
Це не лише для журналістів. Зрозумійте нас.
Зрозуміло, що доведеться боротися, щоб цей злочин не залишився безкарним.
Якщо це могло статися з фотожурналістом
найчитанішого журналу на той час,
як щодо решти суспільства?
НЕ ЗАБУВАЙТЕ КАБЕСАСА
ТУКУМАН
Про це забудуть.
Відбудеться щось інше, що приверне увагу громадськості
і ніхто не згадає про Кабесаса.
Тож це наше прохання.
Перше, що ми просимо — не забувати Кабесаса.
У «Не забувайте Кабесаса» є прихований оратор,
який вже взяв на себе обов'язок пам'ятати
і казати: «Не забувайте Кабесаса».
Інакше буде пізно. Почнуться інші злочини.
ДУАЛЬДЕ ПРОПОНУЄ НАГОРОДУ
Уряд провінції Буенос-Айрес
запропонував винагороду
будь-якому громадянину
який зможе надати точну інформацію…
Думаю, в Аргентині нагороду нечасто використовують,
але це те,
що використовують у багатьох частинах світу, особливо в США.
Що ж, це працює.
Через нагороду більше людей може повідомити те, що вони знають.
Ви не боїтеся, що люди дадуть неправдиву інформацію?
Що в цій справі з'являться погані зачіпки?
На жаль, так. Я отримую їх щодня.
Усі ці свідчення ведуть нас у глухий кут.
Деякі навіть відволікають від слідства.
З'являється свідок,
якого на слідство привів начальник поліції.
Він прийшов сказати, що знав,
хто скоїв злочин,
І що вони з Мар-дель-Плати.
Він називає їхні імена, описи…
Мар-дель-Плата порівняно з Пінамаром помітно відрізняється
географічно та соціально.
Мар-дель-Плата – набагато більше місто
з іншим способом життя.
Річ у тім, що ця група людей з Мар-дель-Плати
була пов'язана зі світом організованої злочинності.
Марґаріта Ді Туліо, відома прізвиськом «Пепіта Стрілчиня»,
була однією з них.
Було відомо, що вона керувала деякими публічними будинками
і проституцією в основному в районі порту.
Мій псевдонім походить від старої школи журналістики,
коли була молодою,
бо я була…
Я любила й люблю носити зброю.
Я завжди користуюсь 38-м.
Інформація про Пепіту Стрілчиню і чотирьох чоловіків
надійшла від свідка, на ім'я Карлос,
який стверджує, що чув, як Марґаріта Ді Туліо сказала
за день до злочину,
«Є журналіст з "Нотіціас", який дуже лізе в наші справи».
«Треба його прибрати».
Він усе це сказав
бо він почув це,
коли він нібито проник до них.
Він надав деяку інформацію,
яка привела до арешту так званого «Пепітоса».
Зрештою, ордери на обшук видаються усім.
Під час обшуків знайшли пістолет,
який збігався зі свинцевим шматком, знайденим у черепі.
В одного з них був пістолет,
і між ними був певний зв'язок.
Була певна неоднозначність,
але коли з'явився пістолет,
ми сказали: «Добре, тут є справжній зв'язок».
Одну із затриманих, жінку,
Марґаріту Грасіану Ді Туліо, 48 років,
ведуть до поліцейського авто.
Вони насміхаються. Моя і Кабесаса сім'я.
Що скажете про пістолет?
Логічно, вони сказали, що невинні, і що правду треба знати.
Що скажете?
Це все брехня, фарс.
Навіщо вони вас втягнули?
Мене звати Алехандро Векчі.
Я адвокат.
Пощастило, що мені зателефонував Мауро Віале,
у якого було шоу на АТК.
Щоразу, коли я мав справу в поліції, він дзвонив мені.
Перше, що сказав: «Ні політики, ні поліція не залучені».
-Дивно, так? -Так, це…
-Дуже дивно. -Чому?
Це радше захисник, ніж свідок.
Тоді, коли я прийшов на те шоу,
у центрі уваги була справа Хосе Луїса Кабесаса.
Ніщо інше не було важливішим.
Я бачив по телевізору,
що заарештували деяких людей у справі Кабесаса.
Мені дещо спало на думку, і я сказав:
«Мені здається дивним, що у тих, кого заарештували, є адвокати,
а у цієї родини немає».
Єдиною моєю пропозицією для сім’ї було
шукати когось, кому вони довіряють,
і попросити їх зайнятися документом Долореса,
бо там правда.
Будь-що, що є в документі, закінчить справу.
Коли шоу закінчується, сім'я Кабесас оточує мене і каже:
«Гаразд, ми хотіли б, щоб ви…»
У мене були маленькі дочки. Я хотів піти, піти звідти.
Я не хотів у то вплутуватися,
бо для мене це була справа…
Наче НЛО впав з неба.
Це було щось справді грандіозне.
Спершу я відмовився.
Удома я сказав «ні». Після того мені подзвонили.
І так я пішов до сім'ї Кабесас.
Там я познайомився з Хосе, Нормою, Ґледіс…
Я познайомився з сім'єю,
яка могла бути моєю.
Я сильно його любила. Я так його любила.
Ви не уявляєте, як же я його любила.
Я так пишалася своїми синами. Хосе Луїс був моїм скарбом.
Хтось на кшталт Хосе Луїса?
Він заслуговував лише на обійми й поцілунки,
бо я ніколи не бачив нікого такого доброго.
Коли потрапив у суд Долореса,
я побачив абсолютно дезорієнтованого суддю.
І я зрозумів, що в цій справі щось нечисто.
Головним свідком був Карлос Альберто Редруелло,
шахрай, звинувачений у кількох провінціях.
Він опинився у в'язниці Баїя-Бланка.
А коли обвинувачення були висунуті,
він вийшов за шість-сім місяців до злочину.
За наказом голови поліції провінції Буенос-Айрес,
цей чоловік отримав машину, мобільний телефон
і перейшов від колишнього засудженого до поліцейського інформатора.
Тобто, поліцейський шпигун,
який збирався розслідувати якісь «шляхи перевезення наркотиків»
у Мар-дель-Платі.
Він навіть припустив мотив групи,
що ці люди були дуже засмучені,
бо Кабезас розслідував
торгівлю наркотиками в порту.
Але також були підозри,
що Кабесас хотів шантажувати їх інформацією,
яку він мав.
Аргументом було те, що Хосе Луїс Кабесас був вимагачем,
який жив за рахунок фотографування і вимагання грошей.
Будь-який посібник з розслідування чи кримінології
підкреслює важливість дослідження жертви.
Справа не в тому, що не можна дослідити його. Вони можуть.
Та не можуть відкрито звинувачувати його
у справі, відкритій за 15 хвилин тому.
По-перше, це була Мар-дель-Плата.
Ми були в іншому всесвіті в Пінамарі.
І ми не мали нічого спільного з тим світом.
Ми навіть не розслідували це.
Я не знаю, що коїться в цій країні.
Але для мого сина, вони…
Що вони роблять? Що ще вони хочуть?
Чого вони ще хочуть після того, що зробили з нами?
Коли я вперше прийшов до дому Кабесаса,
вони запитали мене, чи зможу я супроводжувати їх на зустріч
з губернатором Дуальде.
Перед тим як піти, він запитав, чи може поговорити зі мною наодинці.
Сказав, що він у нашому розпорядженні
і що це дуже важлива справа для нього.
Він хотів знати, хто вбив
і наказав убити Хосе Луїса Кабесаса.
У мене є зобов’язання перед батьками Кабесаса,
у тому сенсі, що колись прийду сюди, у цей район,
щоб першим розповісти їм, хто вбив їхнього сина.
Пам'ятаю, у мене було дивне відчуття,
суміш страху,
недовіри,
та поваги.
Також була якась мафіозна аура
з поліцією, урядом…
Можливо, це й була поліція, а він також є її представником…
ДОЛОРЕС ПРОВІНЦІЯ БУЕНОС-АЙРЕС
Долорес — місто, де я народився. Я знаю його, і мене там знають.
Людей там мало, і всі знають одне одного.
Це тихе місце.
Саме місто змінилося.
Маленьке місто,
яке раптово захопила
найбільша справа в Аргентині та регіоні
з впливом та нападами журналістів, що закидували питаннями.
Місто було заповнене машинами журналістів,
кабелями, розкиданими по вулиці,
людьми, які бігли,
кав’ярнями, заповненими журналістами.
Це сколихнуло місто на певний час.
Суддя Макчі та секретар суду
не мали досвіду спілкування зі ЗМІ.
У чому є впевненість?
Справа була приголомшливою.
Коли я почув, як говорять про суддю містечка,
йому подобалось, коли так називають,
думав, вони його не знають, бо він був надзвичайно здібною людиною.
Вони зневажливо називали «суддею містечка».
СУДОВА ВЛАДА
Нами, журналістами, можна було маніпулювати.
Маніпулювати з будь-якого боку.
І ми не знали, де правда.
Менем послав міністра внутрішніх справ, Корача
та генсека Альберто Коана
до Долореса, щоб поговорити з суддею.
Це був протокольний візит,
вони змогли приїхати
і надати всі необхідні ресурси,
щоб допомогти розкрити справу.
Коли вони виходять з офісу Макчі,
зустрічаються з пресою
і надають інформацію,
що тести дали позитивний результат,
що, певним чином, означає,
що справу розкрито.
Суддя остаточно підтвердив,
що пістолети вилучили…
Один із вилучених, на думку експертів, безсумнівно є пістолетом,
який використовували при вбивстві пана Кабесаса.
Це було незвично, бо офіційний звіт ще не був готовий.
Те, що два високопосадовці
через кілька днів після злочину,
обігнали суддю біля дверей суду
і сказали, що справу розкрито,
було потворно.
Відповідальність
за це розслідування
несе система юстиції й управління поліції провінції Буенос-Айрес.
Впевнений, це відповідальність провінції
розслідувати цей серйозний інцидент,
що тут відбувся.
Я ніколи не уникаю відповідальності.
Дуальде був дуже важливою фігурою тоді,
бо він був губернатором Буенос-Айресу
і хотів балотуватися в президенти.
Це призвело до сварки з колишнім політичним соратником,
Карлосом Менемом.
Едуардо Дуальде був віцепрезидентом під час першого терміну Менема.
Тоді він був губернатором провінції
і збирався стати наступником Карлоса Менема.
Були взаємні звинувачення, майже класичний політичний рефлекс.
По-перше, «Я тут ні до чого».
Президент так каже. І губернатор.
Вони були двома секторами з найбільшою часткою влади.
Уряд і провінція Буенос-Айрес, це 40% влади країни.
Усі бачили в новинах,
які в них були політичні негаразди.
Убивство Хосе Луїса Кабесаса,
яке губернатор Дуальде міг би трактувати як застереження
щодо його спроби зайняти президентське крісло,
є темою кампанії.
Того тижня після вбивства
ми орендували клуб у Хенераль-Мадар'язі,
де я мав розпочати президентську кампанію.
Той інцидент, явно, означав,
що я мав пригальмувати.
Він був у центрі уваги.
Я був шокований.
Дуальде
спочатку був переконаний,
що підстава з цим тілом була як свого роду посланням мафії.
Це було свідоцтвом про смерть його президентських прагнень.
ПІНАМАР ПРОВІНЦІЯ БУЕНОС-АЙРЕС
Неможливо непомітно викрасти когось у Пінамарі.
На кожному розі був політик чи бізнесмен.
Пінамар тоді був місцем в Аргентині
з найбільшою концентрацією охоронців на кубічний метр.
Це говорить нам про залучення поліції або про те, що вони дивилися в інший бік.
Наручники.
Через наручники я згадав про поліцію.
Нормально припускати втручання поліції
у злочин, коли використовують вогонь для знищення доказів.
Усе, що можна було зробити з початку, не було зроблено.
Зроблено не так.
Повна реконструкція злочину,
що могло бути знайдено на місці.
У розслідуванні не могло бути стільки незграбності,
якщо це не було навмисним.
Одна із зачіпок була пов'язана
з можливістю залучення поліції
через публікацію того фото
під назвою «Клята поліція» у «Нотіціас».
Якщо ми й зачіпали когось, то поліцію Буенос-Айреса.
Ми зробили обкладинку журналу під назвою «Клята поліція».
Поліція, яку допитували за багато речей,
яку Едуардо Дуальде захищав
відомою фразою «У мене найкраща поліція у світі».
Ми зачіпали поліцію Буенос-Айреса,
фотографуючи будинки голів поліції.
У хлопців були парки висококласних машин.
В одного з них навіть була яхта.
Інший мав будинок у Беверлі-Гіллз.
Головне фото було зроблене Кабесасом.
Це фото голови поліції Клодчика.
Хосе Луїс просто собі стояв на столі
голови поліції Буенос-Айреса Педро Клодчика,
всемогутньої людини,
яка керувала найнебезпечнішою силою в Аргентині того часу.
Фотографуючи його згори, розумієте?
З іншого місця влади.
Клодчик з його вдало розміщеним капелюхом, формою,
світло-блакитною сорочкою, краваткою,
дивився на нас, наче він грізний,
це і є фото, пов'язане з назвою «Клята поліція».
Це справді сміливо сказати, показати й розмістити на обкладинці.
Після інтерв’ю з Клодчиком,
коли ми вийшли зі штаб-квартири поліції в Ла-Платі,
Кабесас сказав: «Одна річ, яка приносить задоволення в цій роботі,
це можливість стояти на столах цих покидьків».
Коли обкладинка з’явилася, я послав декого розслідувати,
і результати підтвердили, що все було не так.
Про всяк випадок, я звільнив чиновника,
хоча не був упевнений.
Ми думали, що це могла бути образа,
яка могла змусити когось захотіти помститися.
Чесно кажучи,
я не довіряв поліції Буенос-Айреса,
бо я працював над відомою статтею про «Кляту поліцію».
Я знав, як вони працюють.
Тож я їм зовсім не довіряв.
Моє перше свідчення було 25 січня о 23 годині,
у день злочину.
Перше було перед поліцією Хенераль-Мадар'яги.
Потім мене відвели в сусідню кімнату,
де слідча бригада Долореса взяла в мене свідчення.
Того вечора, ми говоримо про ніч на 25 січня,
мене почали розпитувати, які розслідування ми проводили.
Тож я почав їм розповідати.
І врешті-решт
він сказав: «Не бійся. Не треба боятися».
«Чому так боїшся? Ми тут, щоб допомогти тобі».
«Дай нам хоч щось».
Я кажу: «Розгляньте першу статтю, яку я називав».
«Яку саме?» «Та, що про готель "Ара Пасіс"».
Він питає: «Хто володіє "Ара Пасіс"?»
А інший офіцер каже: «Ябран».
Голова поліції зблід.
Став білим. Дивиться на мене і каже:
«Малий, тепер я знаю, чому ти боїшся».
Говорити про Альфредо Ябрана в Аргентинській Республіці
було майже заборонено.
Він був тим,
кого нам радили не досліджувати
і не чіпати.
Слова «не чіпайте його» провокували.
Спробуймо дізнатися невідоме.
Ябран був
одним із синів сирійської сім'ї,
один з багатьох іммігрантів, які прибули в Ентре-Ріос.
Родина займалася бізнесом,
переважно комерцією.
Уродженець Ларроку.
Переїхав до Буенос-Айреса, коли був молодим.
Він почав вести бізнес,
спочатку з військовою диктатурою.
Потім підтримував свої зв’язки за часів демократичної влади.
Вперше я почув ім'я Ябран
у вересні 1991 року.
Потім я дізнався, що він роками мав зв’язки
з адміністрацією та католицькою церквою.
Особливо з ПС усередині держави.
Але я його не знав, бо ніколи не читав про нього в ЗМІ.
Не бачив прізвища Ябран.
Усе, що було пов'язано з Ябраном, було повне таємниць,
прихованих таємниць.
Коли «Нотіціас» почав перше розслідування щодо Ябрана,
різні органи влади намагалися зупинити написання статті.
Це закінчилося поліцейським інцидентом,
бо журналіста й фотографа, які пішли фотографувати
фортецю Ябрана в Мартінесі,
переслідували й в них стріляли.
Ми написали статтю на кілька сторінок,
де ми розповіли про серйозний інцидент із пострілами,
про історію життя Ябрана від Ентре-Ріос до сьогодення,
і вперше
представили громадськості
тему Ябрана. Загадкового Ябрана.
Для багатьох він був найважливішим бізнесменом в Аргентині 90-х років.
Казали, статки Ябрана сягнули чотирьох мільярдів доларів.
Але він також керував найуразливішими частинами країни.
Він отримував приватну пошту через «ОКА».
і банківський кліринг через «ОКАСА».
Усі компанії,
розташовані в аеропорту Есейса та інших аеропортах країни,
через фіскальні склади компанії «Едкадасса»,
завантажують та розвантажують літаки з компанією «Інтеркарго».
Магазини безмитної торгівлі…
Це означає, якщо продукт прибуває в Аргентину,
він проходить через Ябрана,
без посередників.
Це дало йому абсолютну владу.
МІНІСТЕРСТВО ЗВ'ЯЗКУ
Уряд виконає розпорядження про приватизацію пошти.
В останні роки
суперечки щодо приватизації
були викликані Домінго Кавалло,
який попередив, Альфредо Ябран не буде у вигідному становищі.
Плануємо порушити це питання
як конфлікт інтересів.
З одного боку, пан Ябран
представляє інтереси своєї поштової служби.
З іншого боку, є я.
Менем, президент країни,
знайшов ключового економічного союзника в Домінго Кавалло.
Пане Домінго Феліпе Кавалло,
чи клянетесь ви…
Кавалло мав індивідуальність і політичне майбутнє,
яке він вважав порівнянним з Менемом.
Клянусь.
Інакше Бог і народ вимагали б цього від вас.
Дуже виразна постать
економічної політики.
Наставник ідеї конвертованості,
спосіб, який знайшли
для боротьби з ендемічною проблемою Аргентини,
тобто з інфляцією.
Прив'язуючи, за законом, песо до долара.
СКАРГА КАВАЛЛО ПЕРЕД КОНГРЕСОМ ДВАДЦЯТЬ ТРЕТЄ СЕРПНЯ 1995
Усі ці гіпотези, припущення
і майже засудження,
що пан Ябран очолює мафію,
я будував, накопичуючи інформацію.
Пан Ябран хотів знищити офіційну поштову службу.
Пан Ябран хотів монополізувати поштову службу.
Після засудження Кавалло справа Ябрана
стала, зокрема,
надто політичною проблемою в Аргентині.
Була то поштова служба?
Чи був то цілий ряд компаній?
Якщо ви керуєте фіскальними складами
товарів, що прибувають і відбувають,
завантаженнями й розвантаженнями літаків,
поштовими вантажівками, які курсують усіма дорогами країни,
це трохи більше, ніж пошта.
Це держава в державі.
Це боротьба за владу, а не за пошту.
Менем сказав, що не знає
про що говорить міністр економіки,
і що слід запитати Кавалло.
Очевидно, там був внутрішній конфлікт.
Домінго Кавалло покинув уряд.
Сварка Менема і Кавалло стала переломним моментом.
Після цього все змінилося.
Кавалло зближується з суперником Карлоса Менема, Едуардо Дуальде.
Звісно, відтоді Домінго Кавалло
став не лише тим, хто звинувачує Ябрана,
але й політичним ворогом Менема.
Коли міністр економіки Домінго Кавалло
поскаржився на те, що мафія знаходиться при владі
і що босом мафії був Альфредо Ябран,
тоді наче світло всієї журналістики увімкнулося,
щоб побачити, хто ж ця людина, яку вони не знали.
Як на мене, вони — мафія. Чому?
Вони ховаються.
Вони не показують облич.
Навіть немає їхніх фото.
Я намагався взяти інтерв'ю в Альфредо Ябрана.
Я розповів директору журналу, Ектору Д'аміко,
і він сказав, що згадав журналіста,
який думав, що знає Ябрана.
Через кілька днів він відповідає, що Ябран хотів зустрітися з нами.
Ми дійшли до маєтку Ябрана.
Нас прийняли з розпростертими обіймами на тротуарі.
Він веде нас до котеджу,
котеджу для гостей.
Він намагався співчувати нам.
Він був особливо добрим,
намагаючись заперечити не лише наші розслідування,
але й скарги Кавалло.
Ми постійно намагалися влаштувати інтерв'ю.
Пробували переконати вийти з тіні й показатись.
Як не було чого приховувати, це було б добре для нього.
Він сказав, що не буде давати інтерв'ю.
Нарешті ми переконали його відповісти на п'ять питань.
Тоді пішли його фотографувати.
І він каже фразу:
«Фотографувати мене — це наче стріляти мені в лоба».
І він підносить руку до скроні.
Повертаємося до журналу
з невеликим текстом,
з цитатами Ябрана,
але без фото.
Влітку 1996 року
вже знали,
що бізнесмен інвестував у Пінамар.
Після скарг Кавалло
фотографування обличчя Альфредо Ябрана
було однією з головних цілей.
Будинок Ябрана знімали.
Оскільки йому подобалося грати в таємну гру,
назвав його «Нарбя», Ябран у зворотньому напрямку.
У середині лютого
ми майже закрилися,
щоб повернутися на сезон з Хосе Луїсом.
Одне з джерел дзвонить мені й каже: «Завтра приїде дядько».
Дядьком був Ябран,
він такий страшний, що ніхто не наважився назвати ім'я.
Ми з Хосе Луїсом домовилися і прийшли до дому Ябрана о сьомій ранку.
І бачимо, як він приїжджає.
Хосе Луїс робить фото, на яких Ябран заходить у будинок,
та видно лиш спину. Не вийшло.
По-перше, одне джерело повідомило мені,
які намети Ябран зарезервував у Пінамарі того літа 1996 року.
Ще вони сказали, що він дуже орієнтований на рутину.
Він не любив ходити вранці на пляж. Він ходив о 16:00.
Ми пішли з дружиною Хосе Луїса, друзями та іншими.
А потім хтось приходить
і ставить перед нами шезлонг,
і жінка питає мене: «Хіба він не схожий на цього хлопця?»
А я кажу: «Він не схожий на нього. Це і є він».
Ми залишились спостерігати.
Могли бачити Ябрана. Він був дуже помітним.
Він був великим хлопцем, кремезним, з білим волоссям.
Але Хосе Луїс сказав: «Я не можу зробити фото»,
бо на пляжі було багато людей. Було літо.
Згодом ми бачимо Ябрана,
який йде зі своєю дружиною
на північ, туди, де ми були.
Хосе каже: «Не можу підібрати ракурс».
Кажу: «Слухай. Як йде, то має повернутися».
Приблизно через 40 хвилин, що здалися вічністю,
ми бачимо, як він повертається.
Побачивши, що він йде,
Крістіна, дружина Хосе Луїса, позує для фото.
Та насправді фотографував Ябрана.
Коли Хосе Луїс зробив фото,
ми зрозуміли, що воно буде яскраве.
Нами рухав той адреналін,
коли отримали дещо унікальне, з журналістської точки зору,
дещо, що всі шукали.
Певно, ми не думали про наслідки.
Моя частина статті була пов’язана з бізнесом Ябрана в Пінамарі
та проєктом спортивної гавані, яку він хотів зробити.
Це було напоказ.
Цифри не збігалися.
У Пінамарі казали, що це відмивання грошей за наркотики.
Ми повернулися до офісу, який був у Пінамарі,
і Хосе Луїс подзвонив своєму босу.
Каже: «Що в тебе?»
«Ябран, який гуляє по пляжу з дружиною».
«Нотіціас» був у захваті.
Фотоплівку надіслали до Буенос-Айресу для розробки.
Коли вони прибули, першим їх побачив.
Побачив фото. І сказав: «Чудово».
Бо було чудовим.
Дуже чітке, чисте, з розмитим фоном.
Через два тижні виходить «Нотіціас» з тією обкладинкою
під назвою «Ябран знову атакує», а на обкладинці сам Ябран.
Це було революційним у журналістиці.
Це було фото, яке всі шукали.
Наступного літа, тобто 1996-1997 років,
тема Ябрана, очевидно, продовжувалася.
Ми повернулися до Пінамару з метою, яку ми поставили перед собою,
а саме вийнятковою можливістю
взяти інтерв’ю в Ябрана,
«з усіма наворотами», як то кажуть,
з фото, статтею і так далі.
Хосе Луїс приїжджає приблизно 15 грудня 1996 року,
а я десь 20-го.
Коли я приїжджаю, Хосе Луїс каже:
«Джерело повідомило, що люди Ябрана
намагалися знайти мою адресу в Буенос-Айресі».
Для мене ця історія була кінцем.
Особливо не пригадую,
щоб Хосе Луїс казав: «Вони мені погрожують».
Я знаю,
що він був не зовсім задоволений тим,
як все склалося після того фото з минулого літа.
Була одна ситуація.
Одного разу, коли Хосе Луїс і Габріель були на репортажі,
хтось порізав їм шину в машині.
Ми поїхали на шиномонтаж.
Коли забирали, шиномонтажник сказав: «Слухайте. Хтось навмисно це зробив».
Габріель Міші почув, що Ябран вечеряє в стейк-хаусі.
Було відомо, що Ябран ходив зі значною охороною.
Габріель також підтвердив це тоді,
коли він хотів взяти інтерв'ю,
і мав грубу зустріч з охоронцями.
Це могло створити враження,
що було щось серйозне чи могло бути щось серйозне
у роботі команди «Нотіціас» у Пінамарі.
Ми знали, що охорона Ябрана була агресивною,
але в нас було достатньо адреналіну
щоб розкрити, хто такий Ябран,
що перевершувало наші страхи.
Може, це було нерозумно.
І, можливо, ретроспективно,
ви б сказали: «Вони божевільні».
Та те, що сталося з Хосе, ще не трапилося.
Ябран мав військові сили.
Сформовані сотнями військових,
які надавали послуги в різних компаніях Ябрана.
Але водночас 20-30 осіб
входили до складу особистої безпеки Ябрана.
Найближче коло становили гнобителі з боку військової диктатури.
Добрий вечір.
-Доброго вечора. -Доброго, пане.
Пане Ябране, роками ви зберігали…
свою особистість не те, що в тіні, а взагалі в невідомості.
Ябран — загадка.
І раптом
ви змінюєте цю стратегію. Чому зараз?
Неможливо не говорити про нього.
І, безсумнівно, тому він вирішує
почати створювати власну історію,
щоб протистояти історії Домінго Кавалло.
Домінго Феліпе Кавалло
хоче змусити всіх нас, аргентинців, повірити,
що
тут є американський гангстерський фільм,
з фортецею, де живе мафіозо,
з…
приватною охоронною
та з урядовими контактами.
Одним словом,
держава в державі.
Ябран починає публічно виступати.
Я не даватиму жодних свідчень. Мені шкода щодо справи Кабезас.
Ябране, чому ваших охоронців не підозрюють у вбивстві Кабеса?
У мене немає охоронців, пані. Бачите тут охорону?
-Ви її бачите? -Коли заходили в суд.
Цікаво, намагаючись очистити ім’я,
у кінцевому підсумку говорить чи робить щось, ускладнюючи ситуацію.
А потім дає інтерв'ю Кларіну.
У якийсь момент вони питають, що таке влада.
Ви відповідаєте:
«Влада — це безкарність».
Правильно.
Я завжди кажу, що це речення показує, хто такий Ябран.
Іншими словами, як описати одним реченням, то лише цим.
По-перше, без сумніву,
як я вже казав, я не готовий давати відповіді
п'ятьом журналістам.
А по-друге, мушу чесно зізнатися,
коли запитали про когось сильного, і я сказав те, що сказав,
я думав про Кавалло.
Це він безкарний.
Дев'ятого квітня 1997 року,
уранці мені подзвонили з журналу.
А вони мені кажуть: «Схоже, цього разу знайшли справжню зачіпку».
Після події минуло приблизно два-три місяці,
і сенатор Мартінес заговорив зі мною.
Каже: «Не можу спати. Треба поговорити».
«Приїжджай до мене в Сан-Вінсенте»,
де у мене є дача. І він зустрів мене там.
він каже: «Мій шофер
днями, коли вбили Кабесаса,
сказав, що знає, хто це зробив».
Що ж, це мене шокувало.
Тоді я кажу: «Карлосе, ми маємо щось зробити».
«Якщо тобі сказав твій водій, приведи його до мене».
«Винагорода 600 000 доларів».
Не хоче бути причетним. Він наляканий.
Він каже, що краще поїде й кине роботу в провінції.
Він справді не хотів бути причетним, бо дуже боявся.
Потім ми зрозуміли, як його змусити говорити.
Штрафний удар для Аргентини.
Того дня Аргентина грала з Болівією у футбол.
І я кажу: «Приведи його. Прийди з ним. Він був твоїм водієм».
Він приїхав, і ми почали дивитися гру,
пити вино й базікати.
Потім ми повечеряли.
Ми вечеряли, і хлопець почав розслаблятися.
Зрештою, він сказав, що не хоче бути причетним, але розповів мені все.
Але він не знав, що ми його знімаємо.
Дуальде подзвонив родині
і планував поїхати до Долореса.
Збирався принести папку з тими, кого вважав відповідальними.
Тоді все почало розвиватись,
звичайно, з адвокатом Векчі,
який боровся, аби повалити банду Пепітос.
Дуальде сказав мені:
«Хосе Луїс не повернеться,
але я скажу, хто його вбив».
Так і зробив.
Губернатор був найбільш зацікавлений у розкритті злочину.
Можна помітити, що у нього було відчуття невідкладності, типове для тих часів,
особливо з початком його президентської кампанії.
Тож, гадаю, у нього був власний інтерес.
Його участь була важливою,
перш за все,
щодо прибуття обвинувачених у справі з Лос-Орноса.
Ні, я зв'язався з однією людиною,
виключно з однією людиною,
яку я супроводжував
і, яка розповіла, що сталося.
Інформація вказувала на чотирьох людей,
які, явно, були бандою Лос-Орноса,
яка складалася з
Ауге,
Ретана,
Гонсалеса,
і Брага.
І ці особи нібито брали участь у злочині,
та ніхто їх не розглядав і не досліджував під час розгляду справи.
Район Лос-Орнос за десять хвилин від центру Ла-Плати.
Там переважно неблагополучні будинки та бідні люди.
Були люди з бідних районів,
які були хуліганами команди «Студенти Ла-Плати».
Вони навіть хвалилися,
що скоїли злочини проти інших фанатів.
Там був не одне свідок,
який сказав, що чув, зізнання у скоєному.
Ці свідки точно дали наказ про свій арешт.
Ретана, думаєте, звільнитеся?
На вас тисне поліція?
Коли настав час дати свідчення,
на загальне здивування,
усі юнаки з Лос-Орноса
зізналися у причетності до злочину.
Їхні зізнання були незвичайними.
Зізнання у злочині — дуже рідкісне явище.
ЗІЗНАННЯ ТИХ ЗААРЕШТОВАНИХ У СПРАВІ КАБЕСАСА:
Зізналися у виконанні попередніх завдань
і у підпорядкуванні Густаво Преллєсо.
Преллєсо був поліцейським офіцером з Ла-Плати.
Він їх вербував і віддавав накази.
Густаво Преллєсо був заступником голови поліції Пінамара.
Вони заявили:
«Преллєсо відвіз нас у Пінамар, щоб погрожувати журналісту».
Навіщо відвезли банду «Лос-Орнос» до узбережжя?
Я нічого не чую.
Навіщо відвезли банду «Лос-Орнос» до узбережжя?
Я не брав їх як банду. Взяв їх у відпустку.
Якщо ви взяли їх у відпустку, чому вони вбили Кабесаса?
Запитайте в них.
Але ви були там.
-Ні. -Чому тоді вони сказали, що ви вбивця?
Думаєте, скажуть, що це вони?
Звинувачення поширилося на інших поліцейських,
які співпрацювали з Преллєсо.
Там був Камарата, який був командиром Валерії дель Мар,
що поруч із Пінамаром.
Це він дав їм житло.
Він зняв для них квартиру.
Потім з'являється зв'язок з Луною.
Він працював у поліцейському відділку Пінамара,
брав участь і співпрацював
у виконанні, визначенні та у попередніх завданнях.
ОЧІКУЮТЬСЯ ЗААРЕШТУВАННЯ ЩЕ БІЛЬШЕ ПОЛІЦЕЙСЬКИХ
Поліція заарештувала й Сільвію Белавскі де Преллєсо,
яка була детективом
поліції у провінції Буенос-Айрес.
Сільвія Белавскі була колишньою дружиною Преллєсо.
У них була донька.
Та теж була офіцером поліції
і жила в Лос Орносі.
Вона попросила свою колегу
знайти, чи була судимість у Хосе Луїса Кабесаса
в базі даних поліції провінції Буенос-Айрес,
що було надзвичайно підозрілим.
То факт, що банда «Лос-Орнос» була безпосередньо пов'язана з поліцією.
Хосе Луїс Кабесас зробив два дуже символічні фото:
фото Клодчика, обличчя «Клятої поліції»,
і фото Ябрана на пляжі, який гуляв з дружиною.
Обидва фото стають символами.
Кожна з цих фотографій зображує різну сферу влади.
Звідси й перша плутанина. Це Ябран чи «Клята поліція»?
Наручники — повідомлення від злочинця.
Що ж, дивіться. Там була поліція.
З одного боку, там був Ябран.
З іншого боку, тема «Клятої поліції» була дуже актуальною.
Ця зачіпка більше вказувала на Дуальде.
Працівники «Нотіціас» дзвонять мені ввечері
й кажуть: «Дуальде хоче поговорити з тобою,
але виключно з тобою».
Я пішов, і в якийсь момент він питає мене:
«Як ви думаєте? Хто стоїть за цим злочином?»
А я кажу:
«Як на мене, це поліція Буенос-Айреса або Альфредо Ябран».
А він каже: «Ні».
«Я б сказав, що це Ябран».
Дуальде терміново треба було
зміцнити зачіпку щодо Ябрана,
зокрема через конфлікт з Менемом.
Сподіваюся, це не цап-відбувайло, аби лише губернатор провінції
міг розкрити вбивство й продовжити свою президентську кампанію.
Їм не повірять. Принаймні, я так не думаю.
Вони роблять це, щоб відволікти людей, розважити їх,
щоб ми подумали, що це кінець, але не вірю, що це так.
На той час Апеляційна палата вже звільняла
людей з Мар-дель-Плати,
коли побачила, що з’явилася інша банда, яка взяла на себе відповідальність за це.
Ваші перші слова на волі, Марґаріто?
Чому Редруелло залучив вас до цієї справи?
Чому це зробив?
Як я могла це зробити, якщо не бачила ні журналіста, ні фотографа?
Ми були невинними. Ми кричали про це.
Тепер усі знають, що ми не винні.
Я сподіваюся,
що правда випливе у цій справі.
Так починає з’являтися повна картинка
і проявляється реальна причетність банди «Лос-Орнос».
Вони починають давати інформацію,
яку могли б знати, лише якщо були там.
Мешканці Лос-Орноса сказали,
що Преллєсо стріляв у нього двічі.
До того часу не було відомо,
що Хосе Луїсу двічі вистрілили в голову.
Перший розтин показав один постріл.
Тож вони попросили новий звіт про розтин.
На другому розтині знайшли другий отвір.
Вони підтвердили слова банди «Лос-Орнос».
Кажуть, на зворотному шляху
вони забрали камеру Кабесаса
і кинули її з одного з багатьох мостів на шляху.
Того ранку ми почули, що можуть бути якісь новини щодо камери.
Я вела ефір наживо,
розповідала про роботу тактичних водолазів
та поліції Буенос-Айреса.
У тієї лагуни був неймовірний вид.
І після нескінченних пошуків
її нарешті знаходять
і відразу ж впізнали її за наліпками.
Ми бачимо наліпки.
Ви можете побачити на фотокопії,
і на камері, яку вони щойно врятували.
Вони її перевертають і я бачу
дитячі наліпки Хосе Луїса.
До того часу ми лише описували цю камеру,
але не бачили її.
Мене це засмутило.
Наче все склалося в голові, що це не просто справа.
Це була історія життя.
Це людина, яку вбили,
за виконання своєї роботи в повній демократії.
З великою кількістю тертого сиру.
Вони його ось так вбили.
Вони забрали батька у дітей.
Справа Кабесаса…
Справа, так?
Це не справа.
Це він.
Скажімо, слідство йде повільно,
але остаточно прояснює всі факти.
Включно з організатором?
Схоже, справу розкрито.
У Преллєсо має бути мотив.
Його дім обшукують і знаходять різні речі,
зокрема особистий графік.
З'являються зв'язки між Преллєсо та Ябраном.
Ці зв'язки були навіть зашифровані,
що викликало підозри.
Навіщо їм приховувати свої стосунки?
І візитка Ябрана з'явилася серед його особистих речей,
з рукописними номерами Альфредо Ябрана.
У нас проти них була смертельна зброя, я визнаю.
Вони ніколи й уявити не могли,
що ми знайдемо таке.
Гадаю, це перша справа,
принаймні в кримінальному розслідуванні Департаменту карного розшуку Долореса,
де досліджували телефонні розмови.
Можливо, вони не були готові до такого.
Це знаменитий бункер Кастеллі,
де щодня працює система «Екскалібур»,
а також детективи, на чолі з Віктором Фогельманом.
Система «Екскалібур» була успішно випробувана
в різних розслідуваннях ФБР.
Їм вдалося по-новому продемонструвати й візуалізувати телефонні розмови.
Їм вдалося за допомогою комп’ютеризованої системи
встановити зв'язок між телефонами.
ВИХІДНІ ТЕЛЕФОННІ ДЗВІНКИ
Потім з'являються перші розмови Густаво Преллєсо
з різними людьми з поліцейського відділку Пінамару.
І номер телефону постійно з'являється.
Це був невідомий номер.
Вони дізнались, що він зареєстрований на ім'я «Брайдс».
«Брайдс» — охоронна компанія,
найголовніша з усіх охоронних компаній
у групі Ябрана.
Вони дізналися, що цей номер, який належить «Брайдс»,
використовував Грегоріо Ріос,
голова охорони Ябрана.
Грегоріо Ріос був офіцером армії у відставці.
Він був тим, кому довіряв Альфредо Ябран.
Перехресні зв’язки дзвінків
дозволили виявити, що Грегоріо Ріос
спілкувався з поліцейським відділком Пінамара частіше,
ніж з іншими дільницями.
І в міру наближення дати злочину кількість дзвінків зростала.
Все більше й більше.
В останні дні було неймовірно багато дзвінків,
що розкривали рухи Міші та Кабесаса,
які робили фото. Вони були біля будинку…
Того дня, коли ми наблизилися до Ябрана,
телефон почав вибухати від дзвінків охорони Ябрана,
які були у квартирі й спостерігали за нами,
до поліцейської дільниці Пінамара
з Ябраном, Преллєсо й бандою «Лос-Орнос».
Це була наче гра в кішки-мишки.
Тож, як вони стежили, так і за ними стежили.
Такого не було, коли ми писали про поліцію.
Це сталося, коли ми наблизилися до Ябрана.
А після злочину всі дзвінки припиняються.
З моменту злочину ніхто не говорить.
О 15:45 приватний поштовий бізнесмен Альфредо Ябран
прибуває до Федерального суду Долореса.
Неймовірний переполох.
Ми не могли не подзвонити Ябрану
і не запитати його чому,
щоб міг захистити себе
і пояснити нам.
Ідея в тому, щоб дізнатися, до чого тут Преллєсо.
Альфредо Ябран виходить, як і обіцяв.
Його перша заява була інформативною.
Це також спричинило величезний шок.
Це один із небагатьох випадків, коли він з’явився в суді дати свідчення.
-Альфредо Ябран. -Ябране.
Ябрану, очевидно, довелося захищати себе.
Він мав показати, що не причетний до цього злочину.
Що ви скажете Макчі, Ябране?
-Говоріть в камери. -Ябран заходить.
Я чудово пам’ятаю його свідчення. Воно було дуже довгим.
Він здавався дуже поважним і ввічливим.
Він здавався дуже простим,
доброзичливим.
Він ставився до всіх з повагою.
Його заява не залишила багато прогалин.
Він відповідав на всі запитання.
І він, здавалося, був готовий пройти через процес покарання.
Внесок «Екскалібура» у розслідування
став одним з головних факторів у справі,
бо він підтвердив усе, що було спростовано.
І багато іншого.
Ми попросили телефонні записи кожного,
особливо телефони, пов’язані з Альфредо Ябраном як підозрюваним.
Деякі з них надали, і серед них,
ми виявили величезну кількість дзвінків до Мін’юсту.
Було виявлено, що майже всі в кабінеті Менема
контактували з Ябраном.
У нього були дзвінки з прокурорами району,
урядовцями, міністрами, Будинком уряду…
Це вже не була справа,
де бізнесмен без політичних зв'язків
мав проблеми з журналістикою.
Усі знали,
що він близький з Менемом, президентом.
Він був у Будинку уряду.
Власне, під час слідства теж був візит.
Ордер на арешт видано 20 червня,
а через кілька днів Ябрана прийняв
найвищий міністр у Будинку уряду,
голова кабінету.
Ябрана прийняли в Рожевому домі,
він позував з однією із тих листівок, на якій написано «Не забувайте Кабесаса»,
на тлі протестів на вулицях із вимогою справедливості.
Те, що вони роблять, це ляпас людям.
-Це ганьба. -Ти теж протестуєш?
-Звісно, чоловіче. -Гудок!
Ці люди, наче в коконі.
Вони приймуть звинуваченого
у найстрашнішому злочині для аргентинської демократії,
у Будинку уряду,
де вони підтвердили невинність того,
хто був під повним розслідуванням
і має купу підозр у винності.
Очевидно, що на цій зустрічі не було жодної мети,
окрім як повідомити громадськості,
що ця особа захищена національним урядом.
Убивця!
Сучий син!
-Убивця! -Убивця!
Річ у тім,
що до вересня, коли Ріоса заарештували
так і не було офіційно оголошено,
що суд погодився з нашою головною теорією,
що була банда пов'язана з Ябраном,
прямо чи непрямо.
…з провінції Буенос-Айрес.
Постійна присутність Грегоріо Ріоса,
голови охорони Альфредо Ябрана,
в середині обох контактів,
разом з історією Ябрана,
може бути основною теорією.
Ябран визнав, що зустрічався з Преллєсо.
Вони запитали чому зустрічалися.
«Бо він хотів продати мені систему сигналізації для Пінамара,
тож я попросив його обговорити це з Ріосом,
а він привітав мене з Новим роком».
Так, Преллєсо визнав зв'язок з Ябраном.
Ти вбив Кабесаса!
Під час зустрічі з Альфредо Ябраном перед літом,
він сказав, що хоче провести його спокійно,
очевидно, маючи на увазі те, що він вважав утиском з боку преси,
від якого страждав минулого літа.
Зібралися докази
про можливу причетність Ябрана як підбурювача злочину.
Оскільки докази накопичувалися,
моє нетерпіння, можливо, через те, що я був молодим
змусило мене сказати: «Макчі, у нас… багато».
«Цього достатньо, щоб видати ордер на арешт. Ти так не думаєш?»
Він: «Завжди можна його заарештувати».
Ми пережили стільки хвилювань.
У цій справі було багато перешкод.
Здавалося, прогресу не буде.
Гадаєш, хтось не хоче, щоб знали правду?
Я чув вчора по телевізору. Є якісь перепалки.
-Схоже, хтось це приховує. -Так.
-Думаєш? -Так.
-Я казав уже. -Не хочуть, щоб правду знали?
Підбурювач чи замовник працює над тим, щоб тримати це в секреті.
Це дуже впливова людина.
Сподіваюся, убивць Хосе Луїса заарештують.
Коли я кажу «убивці», я маю на увазі всіх.
Того, хто придумав. Того, хто його вбив.
Тих, хто брав участь. Усіх.
Усі це кажуть. Увесь світ це каже.
Я йду вулицею, і всі кажуть: «Це Ябран».
Ми постійно просили про те, щоб вжити заходів,
наполягаючи на арешті Ябрана,
розслідуванні,
але цього не сталося
доки не прийшла Сільвія Белавскі.
Сільвія Белавскі
була на той час дружиною головного підозрюваного Густаво Преллєсо.
П'ятнадцятого травня 1998 року вона приймає рішення.
Не знаю, що спонукало її це зробити, але це, певно, було дуже важко.
На наш подив,
коли з'явився прогрес,
в один момент її захист просить її розширити своє свідчення.
Коли вона збиралася свідчити,
я чудово пам'ятаю,
очікування того, чи вона говоритиме, чи ні,
і що вона збиралася сказати, яку інформацію мала.
Оскільки вона була дружиною Преллєсо
і після дослідження Кабесаса ми припустили,
що в цьому зв’язку є щось більше.
Я збиралася…
пояснити дещо.
Я багато про що думала.
І що ж…
Що сталося, те сталося, і розповіла їм що знала. Нічого більше.
Вона сказала, що чоловік їй це розповів.
Це було прохання Ябрана.
Грегоріо Ріос попросив їх зробити цю роботу,
і вони мали її виконати.
НАВІТЬ НЕ ДУМАЙ І СЛОВА МОВИТИ
Це чітко показало стосунки Преллєсо з Ябраном.
І дуже лаконічно вона дала зрозуміти,
що наказ напасти на Кабесаса
надійшов від бізнесмена.
І це була, мабуть, найважливіша заява,
яка призвела до ордера на арешт бізнесмена Ябрана.
Її свідчення були такі переконливі,
що суддя нарешті видав ордер на арешт.
ВИДАНО ОРДЕР НА АРЕШТ ЯБРАНА
Були облави, але Ябрана не знайшли.
Коли мені сказали: «Цей чоловік тікає»,
я сказав: «Не може бути. Як він втече? Він має свідчити».
Ми хотіли знати, що сталося.
Нащо зробили це з Хосе Луїсом?
Чому вони так вчинили?
Тоді Дуальде подзвонив мені й запитав: «Що сталося?»
«Не знаю».
«Як це має стихнути?»
«Поліція має його знайти».
«Ти ж голова поліції».
«Ти маєш шукати його з ФБР чи з ким завгодно».
Неможливо було, щоб Ябран, коли його шукала вся країна,
був там, де проводилися облави.
Будь-хто міг би подумати,
що з його засобами, владою, зв’язками
він зможе сховатися десь, де немає договору про екстрадицію.
У невеликих містах
інформація передається швидко.
Перевірили всі необхідні джерела,
доки не почули, що Ябран був на ранчо в Сан-Ігнасіо,
мабуть, планував, як втекти.
Я побачив рух,
який підтвердив присутність Ябрана.
Я пробув там всю ніч,
а наступного дня чекав на поліцію.
З того моменту я почав описувати, що відбувається.
Наживо з ранчо в Сан-Ігнасіо.
Вони шукають бізнесмена Альфредо Ябрана.
Бачив багато патрулів.
Бачив, як поліція почала нервувати.
Наразі були проведені деякі обшуки,
які можна побачити на ранчо,
де, за словами судді Макчі, знаходиться бізнесмен.
Це було як доказ того, що там був Ябран.
Але вони не бачили Ябрана.
Вони все обшукали. Кімната Ябрана була зачинена.
Вони називають себе біля зачинених дверей
і питають, чи там хтось був.
Відповіді не було.
Намагаються відчинити двері.
І коли вони пробують…
зсередини лунає постріл.
Прямо зараз,
як головна новина для всієї країни,
ми можемо підтвердити
що Альфредо Ябран вистрелив собі в голову з рушниці.
ЯБРАН ЗАСТРЕЛИВСЯ
ЯБРАН СКОЇВ САМОГУБСТВО
АЛЬФРЕДО ЯБРАНА ЗНАЙШЛИ МЕРТВИМ ПОШИРЕНЕ ЗДИВУВАННЯ ТА НЕДОВІРА
ЧИ ДІЙСНО ЯБРАН ПОМЕР?
САМОГУБСТВО ПІД ПИТАННЯМ
Спершу, були сумніви, бо більшість ЗМІ не вірили,
що це був саме Ябран. Вони не вірили ні в що.
Гадаю, він живий.
-Сховався кудись? -Так, звісно.
За багато кілометрів звідси, десь на карибському острові.
Під ліжком.
У септику.
За купою грошей.
Важко подумати,
що хтось із такими грошима вбив би себе.
Половина людей сказала, що це брехня. Ябран досі живий.
Навколо смерті Ябрана виник міф.
Кажуть, хтось зайняв місце Ябрана,
щоб той міг насолоджуватися, не знаю, якимось райським пляжем, хто знає де,
далеко від родини, яку любив найбільше.
Якщо спитати когось: «Думаєте, Ябран помер?»
вони скажуть: «Ні, він засмагає».
Не думав, що так все закінчиться.
Не думав, але закінчилося так.
Вирішив так, бо був загнаний у кут.
Загнаний в кут.
Лише 50 людей
оточили труну з останками бізнесмена.
Майте повагу до покійного!
Це журналістика?
І ви хочете поваги до Кабесаса!
Брудна преса!
Кабесас заслужили нашу повагу!
-Ми його поважаємо. -Поважаю Ябрана.
-Він заслужив повагу. -Ви нікого не поважаєте. Ми працюємо.
Закрийте камери.
-Замовкніть! -Обережно з камерами, пані.
Ще один етап завершується новиною, яка знову всіх шокує.
Зникнення могутньої людини,
яка вирішила не чекати правосуддя на Землі.
В одному з двох листів, які він залишив,
він звинуватив двох політиків.
Ваша честь, зіткнувшись з величезним осудом
від великого керівника Домінго Кавалло
та недобросовісних політиків,
які прагнули зробити Дуальде власником правди та країни,
Лист датований напередодні й підписаний зверху,
щоб не було жодних сумнівів.
Він звертається до двох людей у політиці,
з якими постійно мав проблеми.
На останок каже, що невинний
у злочині проти Хосе Луїса Кабесаса.
Як думаєте, чому Ябран прийняв таке рішення?
Бо мав гідність. Його загнали в кут.
У нього є діти, сім'я, як і у Кабесаса.
Не дав закути себе в наручники, особливо клятому губернатору.
Він усе підлаштував.
Але ми хочемо знати, хто вбив вашого колегу,
пана Хосе Луїса Кабесаса,
і які мотиви призвели до того,
що пан Ябран скоїв самогубство.
Усе це розслідується.
Це те,
що перетворить цю історію
в одну з найтемніших глав національної історії.
Чесно, спочатку я був скептично налаштований.
Усі кажуть: «Такий чоловік, як Ябран, не вбив би себе».
Дослідивши тему,
поговоривши зі свідками,
побачивши та дослідивши зміни в його оточенні після злочину,
я переконався, що він скоїв самогубство.
Питання було навіщо.
Ябран вчинив самогубство лише тому, що його мали заарештувати.
Це не означає, що він убив себе, бо був винний.
Уряд Менема захищав невинність
Альфредо Ябрана до самого кінця.
Очевидно, що хтось перестав його захищати.
Хтось сказав: «Твій час настав».
Важко було пояснити людям,
що багатії теж можуть застрелитися.
Впливових людей іноді теж заганяють в кут.
Уявляти себе в наручниках
перед усіма,
у в'язниці провінції Буенос-Айрес,
провінції, якою керує Едуардо Дуальде,
було принизливо і небезпечно.
Я схиляюся до теорії самогубства,
пов'язаної з певним психологічним профілем, як у Ябрана.
Схоже, Долорес повернувся в минуле.
У місті знову повно поліцейських машин і виправних органів,
як на початку справи, три роки тому.
Що промайнуло в голові Норми й Хосе,
коли вони сиділи в одній кімнатці
з убивцями їхнього сина,
чекаючи на вирок?
Усі знали, що громадськість чекає,
коли все роз'ясниться,
і якомога ґрунтовніше.
Будь ласка, прошу слово, бо ви щойно про мене говорили.
Так, зараз…
-Я кажу, що можу… -Так.
Це було приголомшливо,
зустрітися з ними віч-на-віч.
Пам'ятаю, був один, який витріщався на мене, випробовував мене.
Хенераль-Мадар'яга, під такою ж назвою, провінція Буенос-Айрес,
двадцять п'ятого січня 1997 року
о 8:20 ранку…
Там було порожнє крісло,
бо, на жаль, у нас не було злого генія,
який наказав начальнику охорони
позбутися всіх журналістів улітку.
Альфредо Ябрана.
Встановлено, що всередині ями,
навпроти дороги, знаходиться транспортний засіб.
Авто, яке повністю згоріло.
Ми шукали пояснень
і відповідальних за жорстокий злочин проти Хосе Луїса Кабесаса.
І запах пального був присутній.
Те, що з ним зробили, сам процес, як з ним поводилися і спалили…
Ми хотіли пояснень.
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА
Нехай у протоколі буде розповідь свідка Міші.
Рано вранці 25 січня
ми знімали вечірку Андреані.
Логічно було б піти з тієї вечірки разом із Хосе Луїсом.
У мене постійно виникає одна і та ж думка, що якби ми були разом,
ми б обоє так закінчили.
Я не сумніваюся.
Вони описують те, що тусувалися на вечірці,
але не викрадали Кабесаса там,
що, як ми всі припускали, і сталося.
Вони пішли за ним.
Вони пішли до дверей Хосе Луїса,
і коли він повернувся додому, вони перехопили його,
очевидно, зі зброєю. Вони схопили його ззаду.
Вони вдарили його й посадили в наш автомобіль,
білий «Форд Фієста».
Він був за сім-вісім метрів від дружини.
Може, якби він закричав
чи дав якесь попередження,
чи якийсь сигнал, що він у небезпеці,
його дружина побачила б його.
Повезли його дорогою, що веде до ями в Хенераль-Мадар'яга.
Ми знали, що на тілі Хосе Луїса було багато травм,
тобто, очевидно, що по дорозі його катували.
Вони били його.
Преллєсо виходить з машини, керуючи операцією.
Вони витягають Хосе Луїса.
Преллєсо ставить його до стіни в задній частині ями
і двічі стріляє в голову.
Застреливши його,
він вирішує підпалити машину
в тій же ямі, де її знайшли.
Густаво Преллєсо координував викрадення Хосе Луїса.
Він зробив це за наказами Грегоріо Ріоса, голови служби безпеки Ябрана,
і Альфредо Ябрана.
Коли вони виходять з ями,
банда «Лос-Орнос» згадує дзвінок, який зробив Преллєзо.
Преллєсо, мабуть, дзвонить Луну телефоном
і каже: «З днем народження».
Цікаво, що в Луна не тоді день народження.
Гадаю, це «місію завершено».
Добрий день.
Другого лютого 2000 року нарешті винесено вирок.
Усіх убивць засуджено.
Преллєсо засуджений до довічного ув'язнення без права на умовне звільнення.
Грегоріо Ріос,
як підбурювач злочинів…
Це були довічні ув’язнення.
Довічне ув'язнення без умовного звільнення для поліцейських,
і довічне ув'язнення для цивільних.
Максимальне покарання у кримінальному кодексі
отримали колишні поліцейські:
Густаво Преллезо, Серхіо Камаратта та Анібал Луна.
Трьом суддям було байдуже, хто натиснув на курок.
Їх турбувало те, що вони всі були там,
тобто всі брали участь у злочині.
І я почала плакати. Це дуже важко.
Я була не лише сердита, а й з розбитим серцем.
Але я дуже зла і ненавиджу їх.
Убивці!
Отримали те, що заслужили!
Аргентина!
У грудні 1999 року відбуваються вибори,
і ні Дуальде, ні Менем не перемагають.
Де ла Руа перемагає.
Дон Фернандо де ла Руа.
Гадаю, що правда про те, як було вбито Кабесаса,
змінила курс майбутньої політики.
Хоча це був злочин,
його важливість
перетворила це на ключову політичну справу.
Кар’єра губернатора закінчилася.
Він не лише програв вибори, а й погубив себе.
Він не зміг продовжити досягати своїх політичних прагнень.
Люди почали помічати корупцію
та масштаби нечесності в політичній владі,
а також усвідомили, наскільки вони беззахисні.
Правосуддя!
-Кабесас! -Тут!
Протести через злочин проти Хосе Луїса
стали чимось іншими.
Він став представником усієї несправедливості
в аргентинському суспільстві.
До вбивства Кабесаса
відбулися інші жахливі події,
такі як вбивство Марії Соледад Моралес,
напад на посольство Ізраїлю та AMIA,
вбивство солдата Карраско,
вибух у Ріо-Терсеро,
смерть Карлоса Менема молодшого,
за дуже зловісних обставин…
Це стало останньою краплею
і люди сказали: «Досить».
Після Кабесаса були й інші випадки,
коли люди виходили на вулиці з вимогою та проханням
змінити результати цих подій. Кілька разів.
ГРУДЕНЬ 2001
НЕ ЗАБУВАЙТЕ КАБЕСАСА
Злочин проти Хосе Луїса Кабесаса висвітлив усі недуги Аргентини.
У світлі подій вироки були твердими,
але їх виконання було м'якими,
адже вбивці рано виходили на волю.
Через декілька років, ганебне керівництво
суду провінції Буенос-Айрес
зменшувало терміни,
а потім, за короткий час, сім чи вісім років,
вони почали виходити,
і сьогодні вони всі вільні.
Вони небезпечні для суспільства.
НЕ ЗАБУВАЙТЕ КАБЕСАСА
Ніколи знову.
Нехай ніхто з батьків не зазнає такого нещастя, як у нас.
Іноді мені здається, що він відчинить двері й скаже:
«Мамо, це не мене спалили. Я тут».
Я б хотіла, щоб Хосе Луїса знали за те,
ким він був.
А не за те, що сталося.
Не за те.
Він навіть уявити не міг, що спричинить його смерть.
Він був звичайним хлопцем. Робив те, що його просили,
докладав максимум зусиль.
Він робив свою роботу і все, що міг.
Ось таким я його пам'ятаю.
Спогади про Хосе Луїса Кабесаса,
як фонова музика, яка завжди в голові.
Кожного дня, навіть якщо лише хвилину, я згадую Хосе Луїса Кабесаса.
Він не герой і не святий.
Він — приклад.
Відчуття того, що правильно, а що ні,
як відчуття того,
що таке журналістська практика й для чого вона потрібна.
Для нас, журналістів, які входять і виходять з життя людей,
коли щось трапляється,
коли настає річниця,
це одна справа.
Коли ти поруч із родиною, яка страждає,
ти розумієш, що те, що є новиною для нас,
щоденна трагедія для них.
Відсутня тарілка на столі…
одяг, який батьки зберігали роками,
щоб пам'ятати про нього.
Це жахлива відсутність у їхньому повсякденному житті.
Це не просто новини.
Це люди. Це історії.
Це може бути будь-хто з нас.
Для тих, хто любив Хосе Луїса,
тобто для нас, його відсутність дається важко.
Але для вбивць,
його присутність завжди шкодитиме.
ПАМ'ЯТНИК ХОСЕ ЛУЇСУ КАБЕСАСУ ЯМА У ХЕНЕРАЛЬ-МАДАР'ЯГА
Банда Лос-Орносу: Гонсалес, Ауге,
Брага та Ретана, були засуджені до довічного ув'язнення.
Вийшли в період з 2004 по 2007 рік,
скориставшись законом про скорочення вироків, відомим як «2x1».
Ретана помер у в'язниці у 2001 році.
Ріос, голова поліції Гомес,
і офіцери Преллєсо, Луна й Камаратта
довічно ув'язнені без права на звільнення.
Отримали різні пільги, і їх зрештою усіх звільнили.
Камаратта помер у в'язниці у 2015 році.
Колишню поліцейську Белавскі виправдали, але засудили до чотирьох років ув'язнення
за шахрайство з авто, використане у злочині.
Відбула термін, вийшла на волю в лютому 2000 року.
Під час служби Преллєсо отримав диплом юриста.
У 2017 році його умовно-достроково звільнили.
Постійні скарги родини Кабесас
не давали йому професійно розвиватися
до повного відбуття покарання.
Через 25 років після злочину проти Хосе Луїса Кабесаса
ніхто з причетних не перебуває у в'язниці.
Його сім'я продовжує боротися за пам'ять про нього і проти безкарності.
НА ПАМ'ЯТЬ ХОСЕ ЛУЇСУ КАБЕСАСУ 1961-1997
Переклад субтитрів: Данило Добровольський