Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Den morgonen,
som varje sommarmorgon,
skulle jag åka och fiska.
Jag tog samma väg varje dag.
Och plötsligt
såg vi fyra eller fem personer och en bil som det kom rök ur.
Jag trodde att det var nåt normalt. En bil som tagit eld. Så jag fortsatte.
Jag stannade till, ställde inte frågor och åkte.
DEN 25 JANUARI 1997
Runt klockan 18:00
kom jag tillbaka samma väg.
Och då var det inte bara tre personer där.
Det var helikoptrar
och många polisbilar.
Så jag frågade vad som hade hänt.
De kom och sa
att någon hade dött.
De sa att någon hade mördat
Cabezas.
En journalist hade mördats.
Jag insåg genast innebörden
av det som hänt.
Händelsen är höljd i dunkel.
En Ford Fiesta har tagit eld,
tydligen med ett lik inuti.
Den låg i ett dike.
Inter American Press Association har fördömt
mordet på en journalist på argentinska tidningen Noticias.
Fotografen José Luis Cabezas blev mördad i helgen
och hans kollegor misstänker att mordet har politiska kopplingar.
Den nationella regeringen uppmanas
att klargöra vad som hände med José Luis Cabezas.
Man tror inte att nåt så hemskt kan hända.
Rättvisa!
-Cabezas! -Här!
Cabezas! Här!
Du ska vittna. Vad ska du säga till domaren?
Det här kan hända igen.
Det här är en vändpunkt.
Det är en av de mörkaste händelserna i vår historia.
Vad säger du om att vara kopplad till mordet?
Vad vill du säga till Cabezas?
Yabrán är en helt vanlig affärsman.
Herr Yabrán är en maffialedare.
De är brottslingar.
Det är som en gangsterfilm.
Bilen är helt utbränd.
Den har placerats där med avsikt och sedan tänts på.
Jag tänker ständigt på sommaren 1997.
De ärren finns kvar hela livet.
Ingen är förberedd på något sådant på något sätt.
Jag var José Luis Cabezas kollega på tidningen Noticias.
Det var vi som täckte sommaren i Pinamar.
Vi blev mer än kollegor. Vi blev vänner.
Pinamar är mer än bara träd, sand och hav.
Pinamar strävar efter att bli den argentinska kustens modemecka.
På 90-talet var Pinamar en sammanfattning av vad som hände inom nationell politik.
Det var en väldigt tydlig trivialisering uppmuntrad av president Carlos Menem.
Ett system av rymdflygningar som går ut till stratosfären.
Därifrån kan vi på en och en halv timme ta oss
till Japan, Korea eller var som helst i världen.
Röstfiske var att visa upp sin Ferrari, arabiska danser med en odalisk.
Det var att visa upp sin makt
och en fascination för konsumtion och pråliga saker.
Jetset blandat med politik.
Pinamar var unikt genom att det var där
som politiska avtal och förhandlingar ägde rum.
Här träffades huvudpersonerna inom menemismen.
Om det fanns tid att gå till stranden mellan intervjuer och förhandlingar,
valde politiker exklusiva CR Beach Resort.
Pinamar var en av kustens vackraste orter.
Vi journalister gillade att åka dit.
Pinamar var en hyllning till livet.
Vi gillade stränderna och själva platsen.
Vi hade en grupp bra vänner i Pinamar.
Den 24 januari 1997…
Hur är det?
…hade vi en fest för Oscar Andreani, en mycket viktig fest,
typisk för Pinamar,
för att de gillade fyrverkerier.
Vi hade så många vänner att vi tänkte: "Vi ska göra festen lite större."
Mer omfattande.
Jag insåg att festen hade gått mycket längre än jag trodde.
Det hade nästan blivit en av Pinamars största fester.
Och vi bevakade den.
José Luis fotade och jag kollade vilka som var där.
Vi var tillsammans hela tiden.
Omkring klockan 04:00
sa jag till José Luis: "Jag vill gå nu."
Jag frågade vad han ville göra.
Han sa: "Jag vill stanna." Han hade roligt där.
Jag gav honom bilnycklarna,
och det var sista gången jag pratade med José Luis.
Omkring klockan 05:00 minns jag
att jag gick förbi José Luis Cabezas.
Jag var på väg upp och han skulle lämna festen.
Vi sa inget för vi gick förbi varandra.
Han säger "Spektakulär!"
DEN 25 JANUARI 1997
Den 25 januari
skulle vi ut och reka omkring klockan 14:00.
Jag skickade ett sms när han inte dök upp.
Han var punktlig. Jag ringde hemmet.
José Luis svärmor sa att han inte var där,
och att han inte kommit hem sen jag hämtat honom dagen före.
Jag sa: "Vad menar du?"
Jag började bli orolig och sa: "Vad har hänt?"
Först ringde jag våra kollegor.
José Luis hade lämnat Andreanis hus klockan 05:10.
Jag ringde hotellet där vi hade vårt kontor.
Ingen visste nåt.
Jag sa till våra vänner:
"Vi åker till sjukhuset för att se om det inträffat en olycka."
Sjukhuset i Pinamar.
Vi körde genom staden
och innan vi kom till sjukhuset åkte vi förbi polisstationen.
Jag träffade polischef Alberto Gómez.
Jag klev ur bilen
och sa: "Gómez! Vet du något?
Vi letar efter José Luis Cabezas, fotografen på Noticias."
Han sa: "Jag har inte hört nåt. Vilken bil körde ni?"
Jag sa: "En vit Ford Fiesta."
Han sa: "Jag tror att jag har dåliga nyheter."
Jag sa: "Vad har hänt?"
Jag trodde att det var en olycka, att nån hade stulit bilen.
Han gick till sitt kontor. Jag gick efter.
Och i sin radio
pratade han med dem i gropen där bilen hittades.
Jag hörde honom säga till polisen:
"Det verkar som om vi har ett ID på kroppen.
Det kan vara José Luis Cabezas från Noticias."
Jag sa: "Ni borde veta om det är José Luis eller inte."
De sa: "Det går inte att identifiera honom
eftersom kroppen är sönderbränd."
Vi ska försöka filma den här platsen.
Ja. Här kan ni se
platsen där bilen hittades.
Det är omöjligt att se.
Här ha vi en utbränd bil.
Den är helt bränd
och innehåller vad som verkar vara en manskropp.
Kriminaltekniker är på väg till platsen.
Jag heter Mariano Cazeaux.
På tiden för Cabezas-fallet jobbade jag
som domstolstjänsteman på domstolen i Dolores,
där José Luis Macchi var ansvarig.
Dolores rättsliga förvaltning täcker ett stort område,
inklusive kommunerna vid kusten.
Den 25 januari kom en polisrapport in
gällande upptäckten av ett utbränt fordon
med ett lik inuti.
Den första polisrapporten
var så vag och så kortfattad
att det var uppenbart att det behandlades som en olycka.
De tog mig till gropen vid General Madariaga.
En polis kom dit.
De sa: "Det här är Cabezas kollega."
De tog mig till gropen.
Jag kom dit.
Jag såg den hemska scenen,
och det är en bild
som ständigt återkommer och som jag aldrig glömmer.
Jag kunde inte tro att det var José Luis jag såg.
Det är…
Det var…
Det var hemskt.
Sen frågade jag om de hittat en kamera.
De sa att de inte hittat nån kamera.
Jag frågade om de hittat filmrullar. De visade mig några brända rullar.
De började visa mig föremål.
De visade mig en cowboystövel.
De visade en klocka.
Några handbojor.
Jag fick veta att han hade handfängslats.
De visade mig en massa nycklar, och jag såg en
som liknar den till vårt kontor i Pinamar.
Jag hade ju mina nycklar
och letade efter dem i min ryggsäck.
Vi jämförde dem och de var likadana.
Vi åkte till Pinamar, till kontoret.
Vi stoppade in nyckeln, vred om och öppnade dörren,
och då slog det mig.
Det var då jag insåg
att personen som hade blivit mördad och bränd,
var José Luis.
JOURNALIST MÖRDAD OCH UPPBRÄND PÅ KUSTEN
Först var det otroligt förvirrande.
Jag förstod inte vad som pågick.
Ett brott mitt i demokratin
var oväntat, ofattbart och helt förkrossande.
Vi frågar oss vem som är kapabel till sådan grymhet.
Det är inte många som är kapabla till sådan här grymhet.
Jag hade precis börjat som radiorapporter.
Då rådde det stor förvirring.
Men jag minns att jag ringde radion och sa att jag ville åka.
Allmänheten gillade inte Menem,
inte alls.
Det fanns många rapporter om korruption.
Och rapporterna kom från media.
Tills det är över…
På Carlos Menems första presskonferens blir han väldigt obekväm och säger:
"Det här rör Buenos Aires-provinsen. Det är inget politiskt brott."
Försök inte politisera saken.
Det här är en vändpunkt.
Det har inte inträffat något liknande
sedan demokratins återkomst.
Inget tyder på att det inte kan upprepas.
Herr Alfonsín, en stor argentinsk president,
sa: "De kastade en död man på Duhalde."
Dualde blev rädd när José Luis blev mördad.
Jag tror att han var rädd.
José Luis Cabezas kropp
fördes från Pinamar till La Plata på söndagen.
Obduktionen utfördes i bårhuset,
där det bekräftades att han mördades av en skott i huvudet.
Obduktionen fastställde att det var en våldsam död,
orsakad av ett skott från ett skjutvapen.
De hade riktningen för projektilens in- och utgång.
Var han bunden?
Han var bunden.
Med handbojor som tillhör ert distrikt?
Ingen kommentar.
Vi kommer att förhöra flera personer.
Sen kommer resten allteftersom utredningen utvecklas.
Har någon gripits?
Ingen är gripen eller häktad.
Cabezas var en väldigt rolig kille.
Men han var även väldigt arrogant.
Han var väldigt arrogant.
Då kör vi.
-Sluta. -Nej, du får inte spela. Du fuskar.
Han var glad, vänlig, fånig. Riktigt fånig.
Paret som hittar skatten slipper betala för köttet.
Först gillade jag honom inte.
Saker och ting förändrades. Vi blev vänner.
När de ville ha ett team till Noticias
ringde de mig och sa:
"Hitta fem fotografer och gör Noticias."
Bland de fem, valde jag Cabezas
för att jag såg att han brydde sig om inramningen.
Noticias var en nyhetstidning
och majoriteten av omslagen hade ett politiskt koncept.
Den innehöll journalistiska utredningar och bilderna var väldigt viktiga.
På tidningen fick vi
det viktigaste fotojournalistteamet i Latinamerika.
Cabezas tog inte bara en bild på en kille som satt.
Han tog en bild på killen som satt, men uppifrån.
Förstår du? Från en konstig vinkel.
Han letade efter sin egen stil
och han hittade den.
Han ställde sig ofta uppe på skrivbord och jag retade honom.
Men han var besatt. Han ville alltid ha mer.
Han fick sin inspiration från omgivningen han jobbade i.
Jag har aldrig sett en fotograf ta så många rullar.
Han var väldigt övertygande.
Han kunde övertala en att göra vadsomhelst.
Han var väldigt envis.
När han bestämde sig för något var det svårt att ändra på det.
Han hade en speciell inställning och på ett sätt
påverkades den av festandet på 90- talet.
Klockan 11:00 sa han:
"Jag blir sen. Sitt inte uppe och vänta på mig.
Jag ska på fest." Jag kände till festen.
Jag kände honom och visste hur han var,
han älskade att ha kul och…
Han gick bara på en fest.
Och efter det?
Efter?
Då var det över.
MOT STRAFFRIHET
Efter att ha lämnat kistan åkte fotograferna till Obelisco.
De ställde sig en cirkel och lade sina kameror på marken.
Och plötsligt insåg de
att de inte borde göra det för det var som att ge upp.
Så de höjde sina kameror i luften
och så skapades "Upp med kamerorna."
José Luis kidnappades, mördades och hans kropp brändes.
På ett sätt förde det mig tillbaka
till vårt lands mörkaste tider.
Det var ett brott från en annan era
som sträckte sig genom tiden direkt från militärdiktaturen.
Det var ett meddelande till oss.
Nationen var i chock.
Tänk dig chocken på tidningen som försökte hantera denna terror.
Osäkerhet, panikattacker,
alla möjliga krav.
"Vem ska skydda oss?"
Efter det fick vi in mängder med hot.
Telefonsamtal.
"Du är en död man."
Kulor lämnades vid min dörr.
Jag gick runt som under diktaturen,
mot trafiken så att de inte skulle kidnappa en.
Jag lever i rädsla.
Det är grymt.
Helt otroligt.
Jag kan inte förstå att det i det här landet
kan hända något så hemskt.
Vi är inte ute efter hämnd.
Vi vill ha rättvisa
och inte bara för vår grupp.
Det gäller inte bara journalister.
Vi skulle få kämpa för att de skyldiga inte skulle gå fria.
Om det kan hända en fotojournalist
på den mest lästa tidskriften, hur är det då för resten av oss?
GLÖM INTE CABEZAS
Det glöms bort.
Nåt annat kommer att hända som fångar allmänhetens uppmärksamhet
och ingen kommer att minnas Cabezas.
Så det är vårt krav.
Det första vi ber om är att vi inte glömmer Cabezas.
I "Glöm inte Cabezas" finns en underförstådd talare,
någon som har tagit på sig uppgiften att minnas
och som säger: "Glöm inte Cabezas."
Annars är det för sent, då kommer andra brott att ske.
Myndigheterna i Buenos Aires-provinsen
har erbjudit en belöning
till den medborgare
som kan ge konkret information…
Belöningar används sällan i Argentina,
men det är något
som används i många delar av världen, särskilt i USA.
Och det funkar.
Belöningen
kan få fler att rapportera vad de vet.
Är du inte orolig att folk ska ge falsk information?
Att ni får in dåliga ledtrådar i fallet?
Tyvärr, ja. Det får jag varje dag.
Alla dessa uttalanden leder oss till återvändsgränder.
Vissa verkar avleda utredningen.
Ett vittne dyker upp
och förs in i utredningen av polischefen.
Han sa att han visste
vem som begått brottet och att de var från Mar del Plata.
Han uppger namn, beskrivningar.
Det är stor skillnad på Mar del Plata och Pinamar,
geografiskt och socialt.
Mar del Plata är en större stad
med ett annat sätt att leva.
Faktum är att dessa människor från Mar del Plata
var kopplade till organiserad brottslighet.
Margarita Di Tulio, känd för sitt smeknamn "Pistol-Pepita",
var en av dem.
Det var känt att hon bedrev bordeller
och prostitution i hamnområdet.
Mitt smeknamn kommer från gammaldags journalistik
när jag var ung,
för att jag var…
Jag älskade och älskar att bära vapen.
Jag använder en .38.
Tipset som ledde till Pistol-Pepita och de fyra männen
kom från ett vittne vid namn Carlos,
som påstår sig ha hört Margarita Di Tulio säga,
dagen före brottet:
"Det är en Noticias-journalist som jävlas med oss."
Vi måste eliminera honom."
Han sa allt det här
för att han hade hört det
när han skulle ha infiltrerat dem.
Han gav viss information
som ledde till gripandet av de så kallade "Pepitos".
Så småningom utfärdas husrannsakningsorder.
Under de genomsökningarna hittas en pistol
som matchas till blykulan som hittades i skallen.
En av dem hade en pistol
och de hade en koppling som länkade ihop dem.
Det var tvetydigt,
men när pistolen dök upp,
sa vi: "Det finns en riktig koppling här."
Här ser vi en av de gripna, kvinnan,
Margarita Graciana Di Tulio, 48 år,
som förs till ett av polisfordonen.
De lurar mig. Mig och familjen Cabeza.
Vad kan du säga om vapnet?
De sa att de var oskyldiga och att sanningen bör komma fram.
Vad kan du säga?
Det är en lögn, en fars.
Varför drog de in dig?
Jag heter Alejandro Vecchi.
Jag är advokat.
Jag hade tur som blev uppringd av Mauro Viale,
som hade en show på ATC.
Varje gång jag hade ett polisfall ringde han mig.
Han sa: "Inga politiker eller poliser är inblandade."
-Konstigt, va? -Ja…
-Det är konstigt. -Varför?
Mer som en försvarsadvokat än ett vittne.
Den gången, när jag var med i programmet,
låg fokus på José Luis Cabezas-fallet.
Inget var viktigare.
Jag hade sett på teve
att man hade gjort gripanden i fallet.
Jag kom att tänka på en sak och sa:
"De är konstigt att de gripna har advokater,
men inte familjen."
Mitt enda förslag till familjen var att hitta någon de litade på
och få dem att titta i Dolores-akten, för där finns sanningen.
Vad som än står där är det slutet på fallet.
När programmet är över omger familjen Cabezas mig och säger:
"Okej, vi vill ha dig."
Jag hade unga döttrar. Jag ville därifrån.
Jag ville inte bli inblandad i det,
för det var ett fall…
Det var som om ett UFO från himlen.
Det var nåt väldigt stort.
Till en början sa jag nej.
Jag sa nej hemma. Efter det ringde de mig.
Så jag besökte familjen Cabezas.
Där träffade jag José, Norma, Gladys…
Jag träffade en familj
som kunde varit min egen.
Jag älskade honom mycket. Jag älskade honom så mycket.
Ni anar inte hur mycket.
Jag var så stolt över mina söner. José Luis var min ögonsten.
Någon som José Luis?
Han förtjänade bara kramar och pussar,
för jag har aldrig träffat nån snällare.
När jag kom till domstolen
mötte jag en helt desorienterad domare.
Jag såg ett fall som redan var förorenat.
Deras stjärnvittne var Carlos Alberto Redruello,
en riktig skojare som var åtalad i flera provinser.
Han hamnade i Bahía Blanca-fängelset.
När anklagelserna räknades ihop,
kom han ut sex eller sju månader före brottet.
På order av polischefen i Buenos Aires-provinsen
fick han en bil, en mobil,
och gick från fånge till polisinformatör.
Med andra ord, en polisspion
som skulle utreda "drogvägar"
i Mar del Plata.
Han angav även ett motiv för gruppen,
och sa att de var upprörda
för att Cabezas hade undersökt
narkotikahandeln i hamnen.
Men man misstänkte också
att Cabezas hade tänkt utpressa dem
med information han hade.
Argumentet var att José Luis Cabezas var en utpressare
som levde på att ta foton och kräva pengar av folk.
Alla handböcker om utredning eller kriminologi
framhäver vikten av att utreda offret.
Det är inte omöjligt att utreda honom. Det kan de.
Men de kan inte anklaga honom
i ett fall som precis inletts.
Först och främst: det var i Mar de Plata.
Pinamar var som ett annat universum.
Och vi hade inget med den världen att göra.
Vi hade inte ens undersökt den.
Vad händer i vårt land?
Men mot min son är de…
Vad gör de? Vad mer vill de?
Vad mer vill de ha efter det de gjorde mot oss?
När jag besökte familjen Cabezas för första gången
frågade de om jag kunde följa med dem till ett möte
med guvernör Eduardo Duhalde.
Innan vi gick frågade han om vi kunde prata i enrum.
Han sa att han stod till vårt förfogande
och att det var ett viktigt fall för honom.
Han ville veta vem som hade utfört mordet
och beställt mordet på José Luis Cabezas.
Jag har ett åtagande gentemot Cabezas föräldrar
i den meningen att jag en dag ska komma hit,
för att berätta för dem vem som mördade deras son.
Jag minns att jag hade en märklig känsla, en blandning av rädsla,
misstro,
och respekt.
Det fanns också en maffialiknande atmosfär
med polisen, regeringen…
Och det kanske var polisen, och han representerar även polisen…
DOLORES BUENOS AIRES-PROVINSEN
Dolores är staden där jag föddes. Jag kan den och de känner mig där.
Det bor inte många där och alla känner alla.
Det är en lugn plats.
Själva staden har förvandlats.
En liten stad
som plötsligt invaderades
av det största fallet i Argentina och regionen.
De blev invaderade av journalister som överväldigade dem.
Staden fylldes med mediafordon,
kablar längs gatorna,
folk som sprang,
kaféer fylldes av journalister.
Det skakade om staden ett tag.
Domare Macchi och domstolsbiträdet
saknade erfarenhet av att prata med media.
Vad vet ni säkert?
Fallet var överväldigande.
När jag hörde dem prata om en småstadsdomare,
han gillade att kallas småstadsdomare,
så tänkte jag att de inte kände honom, för han var väldigt kunnig.
De sa "småstadsdomare" som nåt negativt.
Vi journalister kunde absolut manipuleras.
De manipulerade oss från alla håll.
Vi visste inte var sanningen fanns.
Carlos Menem skickade inrikesminister Carlos Córach
och generalsekreterare Alberto Cohan
till Dolores för att tala med domaren.
Ett väldigt korrekt besök
där de ställde sig till förfogande
och erbjöd alla resurser som behövdes
för att lösa fallet.
När de kom ut från Macchis kontor
mötte de pressen
och gav dem information.
Testerna hade visat positivt,
vilket på något sätt antyder
att fallet har avslutats.
Domaren har bekräftat för oss
att vapnet som beslagtagits…
Ett av vapnen som beslagtogs, är enligt experterna
det vapen som användes för att mörda herr Cabezas.
Det var ovanligt, för rapporten var inte klar.
Två höga tjänstemän,
som några dagar efter brottet
gick över huvudet på domaren utanför domstolen
och sa att fallet var löst.
Det var fult.
Den här utredningen
ligger på
Buenos Aires-provinsens rättssystem och polis.
Det är provinsens ansvar att utreda den här allvarliga händelsen
som skett i provinsen.
Jag duckar aldrig för ansvar.
Duhalde var en mycket viktig person
då han var guvernör i Buenos Aires-provinsen
och ville kandidera till president.
Det ledde till bråk med hans före detta politiska medarbetare,
som var Carlos Menem.
Duhalde var vicepresident under Menems första mandatperiod.
Sen var han provinsguvernör
och han var beredd att bli Carlos Menems efterträdare.
Anklagelserna kom från båda håll, det var en politisk reflex.
Först: "Jag hade inget med det att göra." Presidenten och guvernören säger det.
De var de två maktsektorerna med störst andel makt.
Regeringen och Buenos Aires-provinsen, det är 40 procent av landet.
Alla såg på nyheterna
när de pressade varandra i olika frågor.
Mordet på José Luis Cabezas,
som guvernör Duhalde kan tolka som en varning
mot hans försök att bli president,
är ett kampanjämne.
Veckan efter mordet
hade vi hyrt en klubb i General Madariaga,
där jag skulle inleda min presidentkampanj.
Den incidenten
innebar att jag var tvungen att avvakta.
Det var mitt i den.
Jag var helt chockad.
Duhalde var först övertygad om
att kroppen kastats mot honom
som ett slags maffiabudskap.
Det var dödsattesten för hans presidentsträvanden.
Det är omöjligt att kidnappa nån i Pinamar utan att bli sedd.
Det var politiker och affärsmän överallt.
Då var Pinamar den plats i Argentina
där det fanns flest säkerhetsvakter per kubikmeter.
Det visar på att polisen var inblandad eller att de tittade åt andra hållet.
Handbojorna.
De fick mig att tänka på polisen.
Det är normalt att anta att polisen är inblandad
i ett brott där man använt eld för att förstöra bevis.
Man hade inte gjort det som kunde gjorts från början.
Man hade gjort fel.
Hela rekonstruktionen,
det som kunde ha hittats där.
En polisutredning kan inte vara så klumpigt utförd
annat än med avsikt.
En av ledtrådarna gällde
polisens eventuella inblandning
på grund av publiceringen av fotot "Jävla polisen" i Noticias.
Om det var nån vi bråkade med, så var det polisen i Buenos Aires.
Vi hade ett omslag med titeln "Jävla polisen".
En poliskår som ifrågasattes gällande många saker,
som Eduardo Duahlde hade försvarat
med frasen: "Jag har världens bästa polis."
Vi bråkade med Buenos Aires-polisen och tog foton på polischefernas hus.
Killarna hade flottor av exklusiva bilar.
En av dem hade till och med en yacht. En annan hade ett hus i Beverly Hills.
Huvudbilden till storyn togs av Cabezas.
Det är en bild på polischef Klodczyk.
José Luis hade inga problem med att stå på skrivbordet
som tillhörde polischef Pedro Klodczyk,
en allsmäktig man
som ledde den farligaste styrkan i Argentina på den tiden.
Han fotograferade honom uppifrån.
Från en annan maktposition.
Klodczyk i välplacerad hatt och uniform,
ljusblå skjorta och slips.
Han försöker se skrämmande ut
och det är bilden som kopplas till "Jävla polisen".
Det är djärvt att säga det och visa det på omslaget.
Efter intervjun med Klodczyk,
när vi lämnade polisens högkvarter i La Plata,
Cabezas sa: "En tillfredsställelse med det här jobbet
är att få stå på de jävlarnas skrivbord."
Jag skickade dit folk för att utreda det
och resultaten bekräftade att något inte stämde.
Jag avskedade tjänstemannen,
trots att jag var osäker.
Vi tänkte att någon kunde ha blivit sårad
och att den personen ville hämnas.
Ärligt talat,
jag litade inte på Buenos Aires-polisen
för jag hade jobbat med "Jävla polisen"-artikeln.
Jag visste hur de arbetade.
Så jag litade inte på dem alls.
Första förhöret hölls den 25 januari klockan 23:00,
samma dag som brottet skedde.
Jag förhördes först av General Madariaga-polisen.
Sen tog de mig till ett annat rum
där Dolores-polisen förhörde mig.
Den kvällen, vi pratar om kvällen den 25 januari,
började de fråga mig vilka utredningar vi hade gjort.
Så jag började berätta.
Och i slutet
sa han: "Du behöver inte vara rädd.
Varför är du rädd? Vi är här för att hjälpa dig.
Ge oss något att gå på."
Jag sa: "Börja titta på den första artikeln jag nämnde."
"Vilken var det?" "Den från Ara Pacis Hotel."
Och han frågade: "Vem äger Ara Pacis?"
Den andra polisen sa: "Yabrán."
Polischefen bleknade.
Vit. Han såg på mig och sa:
"Jag vet varför du är rädd."
Att prata om Alfredo Yabrán i Argentina
var nästan förbjudet.
Han var nån som
vi fick rådet att inte utreda
eller bråka med.
Att säga "bråka inte med honom" var nästan provocerande.
Låt oss ta reda det som inte får komma ut.
Yabrán var
en av sönerna till en syrisk familj,
en av många immigranter som kom till Entre Ríos.
Familjen ägnade sig åt affärer,
handel, först och främst.
Född i Larroque.
Han flyttade till Buenos Aires i unga år.
Och han började göra affärer,
först med militärdiktaturen.
Sen behöll han sina kontakter under den demokratiska regeringen.
Första gången jag hörde namnet Yabrán
var i september 1991.
Sen fick jag veta att han i flera år hade kontakter
med myndigheterna och med den katolska kyrkan.
Och i synnerhet med flygvapnet i staten.
Men jag kände honom inte, jag hade aldrig läst om honom.
Jag såg aldrig efternamnet Yabrán.
Allt som hade med Yabrán att göra handlade om hemligheter,
dolda hemligheter.
När Noticias inledde den första utredningen av Yabrán
försökte olika myndigheter stoppa artikeln.
Det slutade med en polisincident.
Journalisten och fotografen som tog bilderna
på Yabráns fästning i Martínez
blev jagade och beskjutna.
Vi gjorde en artikel, flera sidor lång,
där vi skrev om den allvarliga incidenten med skotten,
Yabráns bakgrund från Entre Ríos till nutid,
och för första gången,
la vi fram detta för allmänheten.
Ämnet Yabrán. Mysteriet Yabrán.
Han var en av de viktigaste affärsmännen i Argentina på 90-talet.
Det sägs att Yabráns förmögenhet uppgick till fyra miljarder dollar.
Men han skötte också de mest känsliga delarna av landet.
Han körde privat post via OCA
och bankgiro via OCASA.
Alla företag
på Ezeizas flygplats och andra flygplatser i landet,
genom skattelager med företaget EDCADASSA,
lastar och lossar flygplan med företaget Intercargo.
Taxfreebutikerna…
Så en produkt som anlände till Argentina
gick genom hela Yabrán-maskineriet
utan mellanhänder.
Det gav honom absolut makt.
Regeringen kommer att driva igenom föreskriften om att privatisera post.
Under de senaste åren har kontroverser om genomförandet av privatiseringen
satts igång av Domingo Cavallo,
som varnade för att Alfredo Yabrán inte skulle gynnas.
Planen är att ta upp frågan
som en intressekonflikt.
På ena sidan har vi herr Yabrán
som representerar posttjänsten.
På andra sidan är det jag.
Menem, landets president,
hade hittat en viktig ekonomisk allierad i Domingo Cavallo.
Domingo Felipe Cavallo,
svär du…
Cavallo hade en personlighet och en politisk framtid
som han ansåg vara jämförbar med Menem.
Jag svär.
Om du inte gjorde det skulle Gud och nationen kräva det.
En extrem karaktär
inom ekonomisk politik.
Konvertibilitetens mentor,
ett sätt de hittade
att angripa ett endemiskt problem i Argentina,
inflationen.
De band peson till dollarn i lag.
CAVALLOS KLAGAN INFÖR KONGRESSEN DEN 23 AUGUSTI 1995
Alla dessa hypoteser, antaganden,
och nästan övertygelser,
att herr Yabrán leder en maffia,
har jag byggt genom att samla information.
Herr Yabrán ville förstöra posttjänsten.
Herr Yabrán ville monopolisera posten.
Efter Cavallos fördömande blev Yabrán-fallet
bland annat
en politisk fråga i Argentina.
Var det posttjänsten?
Eller var det en massa företag?
Om man sköter skatteupplag
med varor som kommer in och går ut,
lastning och lossning av flygplan,
postbilar som cirkulerar på alla vägar i landet,
det är lite mer än post.
Det är en stat i en stat.
Det är en kamp om makt, inte om posten.
Menem sa att han inte visste
vilka aktiviteter ekonomiministern menade, att han borde fråga Cavallo.
Det fanns uppenbarligen en intern tvist.
Domingo Cavallo lämnade regeringen.
Menem och Cavallo blev osams och det blev en vändpunkt.
Inget var detsamma efter det.
Cavallo kommer närmare Carlos Menems rival, Eduardo Duhalde.
Och Domingo Cavallo
har sedan dess blivit nån som inte bara anklagar Yabrán,
utan även Menems politiska motståndare.
När ekonomiministern Domingo Cavallo
klagade på att maffian hade makten
och att chefen för maffian var Alfredo Yabrán,
det var som om ljuset för all journalistik tändes
för att se vem personen var som de inte kände till.
För mig är de maffian. Varför?
De gömmer sig.
De visar inte sina ansikten.
Det finns inte ens några foton på dem.
Jag försökte få en intervju med Alfredo Yabrán.
Jag berättade det för chefredaktören Héctor D'amico
och han sa att han mindes
en journalist som kanske kände Yabrán.
En eller två dagar senare svarade han att Yabrán ville träffa oss.
Vi kom till Yabráns herrgård.
Han tog emot oss med öppna armar på trottoaren.
Han ledde oss till stugan,
stugan för gäster.
Han försökte vara empatisk mot oss.
Han var väldigt vänlig,
försökte förneka inte bara det våra utredningar visat,
utan även Cavallos klagan.
Vi försökte få till en intervju.
Vi försökte övertala honom att träda fram.
Om han inte hade nåt att dölja skulle det vara bra för honom.
Han sa att han inte skulle ge intervjuer.
Till slut övertygade vi honom att svara på fem frågor.
Sen skulle vi ta en bild.
Och han säger frasen:
"Att ta en bild av mig är som att skjuta mig i pannan."
Och han lyfte handen till tinningen.
Vi återvände till redaktionen med lite text,
några citat från Yabrán,
men utan nåt foto.
Sommaren 1996
hade vi redan information om
att affärsmannen hade investeringar i Pinamar.
Efter Cavallos klagan
var ett foto av Alfredo Yabráns ansikte
ett av våra huvudmål.
Yabráns hus var bevakat.
Eftersom han gillade mystik
kallade han det "Narbay", som är Yarbán baklänges.
I mitten av februari
stängde vi nästan igen
för att återvända för säsongen med José Luis.
En av mina källor ringde mig och sa: "I morgon kommer farbrorn."
Farbror var Yabrán,
som var så läskig att ingen vågade säga hans namn.
José Luis och jag åkte till Yabráns hus klockan 07:00.
Och vi såg honom anlända.
José Luis fotade Yabrán när han gick in i huset,
men bara ryggen. De blev inte bra.
Först gav en källa mig information om
vilka tält Yabrán reserverade i Pinamar sommaren 1996.
Jag fick även information om att Yabrán hade många rutiner.
Han åkte inte till stranden på morgonen. Han åkte klockan 16:00.
Vi åkte med José Luis fru och några vänner och andra.
Sen kommer nån
och sätter en strandstol framför oss,
och en kvinna frågar mig: "Liknar han inte den här killen?"
Och jag sa: "Han ser inte ut som han. Det är han."
Vi stannade där och tittade.
Vi kunde se Yabrán. Han stack verkligen ut.
Han var en stor kille, tjock, med vitt hår.
José Luis sa: "Jag har ingen vinkel",
för det var så många på stranden. Det var sommar.
Efter ett tag såg vi Yabrán komma gående med sin fru,
de var på väg åt vårt håll.
José Luis sa: "Jag har ingen vinkel."
Jag sa: "Om han går måste han komma tillbaka."
Cirka 40 minuter senare, vilket kändes som en evighet,
såg vi honom.
Och när hon såg honom,
poserade Cristina, José Luis fru, för ett foto.
Men han tog faktiskt ett foto av Yabrán.
När José Luis tog fotot
insåg vi att det skulle bli ett effektfullt foto.
Vi drevs av adrenalinet
att få nåt unikt, ur en journalistisk synvinkel,
och något alla var ute efter.
Vi kanske inte tänkte på konsekvenserna.
Min del av artikeln handlade om Yabráns affärer i Pinamar
och ett sporthamnsprojekt han ville göra. Det var väldigt tjusigt.
Siffrorna gick inte ihop.
I Pinamar sa de att det var penningtvätt från narkotika.
Vi återvände till kontoret i Pinamar
och José Luis ringde sin chef. Han sa: "Vad har ni?"
"Jag har Yabrán på stranden med sin fru."
De blev uppjagade på Noticias.
Rullen skickades till Buenos Aires för att framkallas.
Jag var den första som fick se dem.
Jag tittade på fotot och sa: "Bra bild."
Den var jättebra. Mycket tydlig och ren, med suddig bakgrund.
Två veckor senare släpps Noticias med det omslaget
med titeln "Yabrán slår till igen" och Yabrán på omslaget.
Och det var revolutionerande inom journalistiken.
Det var det fotot alla letade efter.
Sommaren, sommaren 1996 till 1997,
följde man fortfarande Yabráns förehavanden.
Vi åkte tillbaka till Pinamar med ett nytt mål,
vilket var möjligheten
att få en intervju med Yabrán,
med extra allt, som man brukar säga.
Ett foto, en artikel och så vidare.
José Luis anlände runt 15 december 1996
och jag anlände runt 20:e.
När jag kom dit sa José Luis:
"En källa sa att några av Yabráns killar
försökte få min adress i Buenos Aires."
Då räckte det för mig.
Jag minns inte specifikt
att José Luis sa: "De hotar mig."
Men jag vet
att han inte kände sig helt bekväm
med hur det blev efter fotot från sommaren före.
Det ledde till en incident.
En gång, när José Luis och Gabriel var ute och rapporterade
skar nån sönder däcken på deras bil.
Vi åkte för att få däcket lagat.
När vi hämtade det sa killen:
"Nån gjorde det här mot er."
Gabriel Michi hörde att Yabrán åt middag på ett steakhouse.
Det var känt att Yabrán omgav sig med många säkerhetsvakter.
Gabriel bekräftade det.
När han hade försökt intervjua honom
hade han stött ihop med säkerhetsvakterna.
Det kan ha gett intrycket
att det fanns nåt allvarligt eller kunde ha funnits nåt allvarligt,
som hopade sig kring Noticias-teamets arbete i Pinamar.
Vi visste att Yabráns vakter var ganska aggressiva,
men adrenalinet fick oss att fortsätta
för att avslöja vem Yabrán var.
Det överträffade vår rädsla.
Det kanske var irrationellt.
Och i efterhand
kan man säga: "De var galna."
Men det som hände med José Luis hade inte hänt än.
Yabrán hade en militär säkerhetsstyrka.
Den innefattade hundratals militärer som utförde tjänster i Yabráns företag.
Men samtidigt var 20 eller 30 personer
med i Yabráns personliga säkerhetsstyrka.
Den innersta cirkeln var förtryckare från den militära diktaturen.
Godkväll.
-Godkväll. -God kväll.
Herr Yabrán, i åratal har du hållit en…
…inte låg profil, men en nästan obefintlig profil.
Gåtan Yabrán.
Och nu plötsligt
byter du strategi. Varför nu?
Det är omöjligt att undvika att prata om honom.
Därför bestämmer han sig för
att börja bygga sin egen story runt sig själv,
för att bemöta Domingo Cavallos.
Domingo Felipe Cavallo
vill få oss argentinare att tro
att
det här är en amerikansk gangsterfilm,
med ett fort där det bor en mafioso,
med…
…en privat säkerhetsarmé
och med kontakter i regeringen.
Kort sagt,
en stat i staten.
Yabrán börjar med offentliga framträdanden.
Jag tänker inte ge några uttalanden. Jag är ledsen för Cabezas-fallet.
Yabrán, varför är inte dina vakter misstänkta för mordet på Cabezas?
Jag har inga säkerhetsvakter. Ser du några här?
-Ser du dem? -När du kom till domstolen, ja.
När han försöker rentvå sitt namn,
säger han eller gör saker som gör saker än mer komplicerade.
Sen ger han Clarín en intervju.
Vid ett tillfälle frågar de vad makt är.
Du svarar:
"Makt är att ha straffrihet."
Korrekt.
Det är meningen som visar vem Yabrán är.
Den meningen beskriver honom, om någon.
För det första, för mig,
som jag sa, är jag inte beredd att ge svar
till fem journalister.
För det andra måste jag erkänna,
när de frågade mig om någon mäktig och jag sa det jag sa,
tänkte jag på Cavallo.
Han är straffri.
Den 9 april 1997
fick jag ett samtal från tidningen på morgonen.
De sa: "De verkar ha hittat en riktig ledtråd den här gången."
Det var ungefär två eller tre månader efter händelsen
och senator Martínez pratade med mig.
Han sa: "Jag måste prata med dig.
Kom och besök mig i San Vicente,
där jag har ett hus." Så vi träffades där.
Han sa: "Min chaufför,
häromdagen när Cabezas mördades,
sa att han visste vem som gjorde det."
Då sa jag: "Carlos, vi ska göra nåt.
Om din chaufför sa det, ta med mig chauffören.
Det finns en belöning på 600 000 dollar."
"Han vill inte ha dem. Han är rädd.
Han säger att han hellre slutar jobba i provinsen."
Han ville inte ha med det att göra, för han var rädd.
Sen började vi förstå hur vi kunde få honom att prata.
Straffspark för Argentina.
Argentina mötte Bolivia i fotboll den dagen.
Jag sa: "Ta med honom till mig. Följ med honom. Han var din chaufför."
Så han kom och vi började se matchen,
vi drack lite vin och pratade.
Sen åt vi middag.
Vi åt middag och han började slappna av.
Till slut sa han att han inte ville ha nån del av det, men han berättade allt.
Han visste inte att vi filmade honom.
Duhalde ringde familjen
och planerade att åka till Dolores.
Han skulle ta med mapparna med de han trodde var ansvariga.
Det var då allt drog igång,
med advokaten Vecchi
som kämpade för att lägga ner Pepitos-spåret.
Duhalde sa:
"José Luis kommer inte tillbaka,
men jag ska berätta vem som dödade honom."
Det gjorde han.
Guvernören var mest intresserad av att lösa brottet.
Det var brådskande för honom, typiskt för den tiden,
särskilt eftersom hans presidentkampanj skulle inledas.
Han hade ett egenintresse i det.
Hans inblandning var viktig,
framför allt gällande
införandet av Los Hornos-gänget i utredningen.
Nej, jag har kontakt med en person,
bara med en person,
som jag följde med
och som berättade vad som hade hänt.
Informationen röjde fyra personer
som tydligen var Los Hornos-gänget.
Det bestod av
Auge,
Retana,
González,
och Braga.
De här individerna skulle ha deltagit i brottet
och de hade inte övervägts eller utretts i fallet.
Området Los Hornos ligger tio minuter från centrala La Plata.
Den består huvudsakligen av instabila hus och fattiga människor.
Det var människor från ett fattigt område,
huliganer som tillhörde Estudiantes de La Plata.
De hade till och skrutit
om att ha begått brott mot andra fans.
Det fanns mer än ett vittne
som sa att de hört dem erkänna.
De vittnena var avgörande för gripandena.
Retana, tror du att du går fri?
Blir du pressad av polisen?
När det var dags för förhör,
till allas förvåning,
kom alla de unga männen från Los Hornos
med erkännanden om att de deltagit i brottet.
Deras bekännelser var ovanliga.
Att erkänna brott är inte vanligt. Det är väldigt ovanligt.
GRIPNA I CABEZAS-FALLET ERKÄNNER
De erkände att de utfört uppgifter
på order av Gustavo Prellezo.
Prellezo var en polis som bodde i La Plata.
Han hade rekryterat dem och gett order.
Gustavo Prellezo var biträdande polischef för Pinamar-polisen.
De förklarade:
"Prellezo tog oss till Pinamar för att hota en journalist."
Varför tog du Los Hornos-gänget till kusten?
Jag hör inget.
Varför tog du Los Hornos-gänget till kusten?
Jag tog med dem dit på semester.
Om det var en semester, varför dödade de då Cabezas?
Fråga dem.
Men du var där.
-Nej. -Varför sa de att du är mördaren då?
Skulle de erkänna?
Anklagelsen spreds till andra poliser
som samarbetade med Prellezo.
Camarata var befäl i Valeria del Mar,
nära Pinamar.
Han gav dem ett ställe att bo på.
Han hyrde en lägenhet åt dem.
Där får vi kopplingen till Luna.
Han jobbade på polisstationen i Pinamar
och deltog och hjälpte till
att följa efter och identifiera och uppgifterna före.
FLER POLISER VÄNTAS GRIPAS
Man har även gripit Silvia Belawsky de Prellezo,
som också arbetar
för polisen i Buenos Aires.
Silvia Belawsky var Prellezos ex-fru.
De hade en dotter.
Hon var också polis
och bodde i Los Hornos.
Hon hade frågat en kollega
att slå upp José Luis Cabezas brottsregister
i Buenos Aires-polisens databas,
vilket var extremt misstänkt.
Det var ett faktum att Los Hornos-gänget
var direkt kopplade till polisen.
José Luis Cabezas tar två väldigt symboliska foton:
fotot på Klodczyk, som är ansiktet för "Jävla polisen"
och fotot på Yabrán på stranden där han går med sin fru.
Båda bilderna blir symboler.
Var och en av bilderna representerar en maktsfär.
Därav förvirringen. Är det Yabrán eller "Jävla polisen"?
Handbojorna var ett meddelande från gärningsmannen.
Polisen var där.
Å ena sidan var det Yabrán.
Å andra sidan var ämnet "Jävla polis" väldigt relevant.
Det spåret pekade mer mot Duhalde.
De ringde från Noticias sent på kvällen
och sa: "Duhalde vill prata med dig,
men bara med dig."
Så jag åkte och vid ett tillfälle frågade han:
"Vad tror du? Vem ligger bakom brottet?"
Och jag sa:
"Det var Buenos Aires-polisen eller Alfredo Yabrán."
Och han sa: "Nej.
Jag skulle säga att det var Yabrán."
Duhalde behövde
stärka Yabrán-spåret
bland annat på grund av konflikten med Menem.
Jag hoppas att det inte är en syndabock för att provinsguvernören
ska kunna lösa mordet och fortsätta med sin presidentkampanj.
Ingen kommer att tro på det de säger. Jag tror inte det.
De gör det för att distrahera folk,
så vi ska tro att det är över, men jag tror inte att det är det.
Överklagandekammaren
släppte gänget från Mar del Plata
när de såg en annan grupp som tog ansvar för handlingen.
Dina första ord i frihet?
Varför involverade Redruello dig i det här?
Varför?
Hur kan jag ha gjort det
om jag aldrig träffat nån journalist eller fotograf?
Vi var oskyldiga. Vi skrek det.
Och nu vet alla att vi var oskyldiga.
Jag hoppas
att sanningen kommer fram i fallet.
Här börjar bilden klarna
och man ser hur Los Hornos-gänget är inblandade.
De börjar lämna information
som de bara kunde veta om de hade varit där.
Gänget från Los Hornos sa
att Prellezo skjutit honom två gånger.
Fram till dess var det inte känt
att José Luis skjutits i huvudet två gånger.
Den första obduktionen fastställde ett skott.
Så de bad om en ny obduktion.
Vid den andra obduktionen hittades ett andra hål.
De bekräftade vad Los Hornos-gänget sa.
De säger att på vägen tillbaka
tog de Cabezas kamera
och kastade den från en av de många broarna på vägen.
Den morgonen hörde vi att det kunde finnas nyheter om kameran.
Jag skulle sända live
och berätta om dykarnas och Buenos Aires-polisen arbete.
Det var en otrolig uppvisning i lagunen.
Och efter oändligt mycket sökande
dyker den äntligen upp,
Den identifierades genast av klistermärkena på den.
Vi ser klistermärkena.
Man ser dem på fotokopian
och här på kameran de räddade.
De vände på den och jag såg
José Luis barns klistermärken.
Fram till dess hade vi beskrivit kameran,
men vi hade inte sett den.
Jag blev ledsen.
Det var då det slog mig att det inte bara var ett fall.
Det var historien om ett liv.
Det här var en människa som mördats
för att ha gjort sitt jobb i en demokrati.
Med massor av riven ost.
De mördade honom.
De tog en far från hans barn.
Cabezas-fallet…
Fallet, va?
Det är inget fall.
Det är han.
Låt oss säga att utredningen långsamt
klargör alla fakta.
Även hjärnan bakom?
Det verkar som om fallet är löst.
Prellezo måste ha ett motiv.
Hans hus söks igenom och olika saker hittades,
inklusive ett schema.
Nu träder kopplingarna mellan Prellezo och Yabrán fram.
Kopplingarna var till och med krypterade,
vilket väckte misstankar.
Varför ville de dölja sin relation?
Man hittar Yabráns visitkort bland hans personliga tillhörigheter,
med handskrivna telefonnummer.
Vi hade starka bevis mot dem, det ska erkännas.
De hade aldrig föreställt sig
att vi skulle hitta nåt sånt.
Det var första fallet,
åtminstone i en brottsutredning av Dolores brottsutredningsavdelning,
där telefonkommunikation undersöktes.
Det överraskade dem.
Det här är den berömda Castelli-bunkern,
där Excalibur finns och jobbar varje dag,
som inkluderar poliserna, under ledning av Victor Fogelman.
Excalibursystemet hade testats framgångsrikt
i olika FBI-utredningar.
De lyckades exemplifiera och visualisera telefonkommunikation på ett nytt sätt.
De lyckades, genom ett datoriserat system,
skapa kopplingar mellan telefonerna.
Då börjar den första av Gustavo Prellezos kommunikation
med olika personer från polisstationen i Pinamar.
Och ett telefonnummer börjar dyka upp flera gånger.
Det var en oidentifierad mobil.
Den var registrerad under namnet Bridess.
Bridess är ett säkerhetsföretag
som var överordnat alla säkerhetsföretagen i Yabrán-gruppen.
De upptäcker att telefonnumret tillhörande Bridess
användes av Gregorio Ríos,
Yabráns säkerhetschef.
Gregorio Ríos var en pensionerad underofficer i armén.
Alfredo Yabrán litade på honom.
En korskörning av samtalslistorna
gjorde det möjligt att upptäcka att Gregorio Ríos
hade mer kontakt med polisstationen i Pinamar
än någon annan station.
Och när datumet för brottet närmar sig ökade kommunikationen.
Mer och mer.
De sista dagarna innehöll otroligt många samtal
som visade Michi och Cabezas rörelser.
De försökte ta ett foto. De var vid huset…
Dagen när vi kom nära Yabrán
började telefonen explodera med samtal från Yabráns vakter
som satt i en lägenhet och tittade på oss,
till polisstationen i Pinamar
med Yabrán och Prellezo och Los Hornos-gänget.
Det var som en katt-och-råtta-lek.
De skuggade dem och de blev själva skuggade.
Det hände inte när vi skrev om polisen.
Det hände när vi kom nära Yabrán.
Efter brottet slutar samtalen.
Från och med brottsögonblicket är det tyst.
Klockan 15:45 anländer Alfredo Yabrán
till Dolores federala domstol.
En otrolig uppståndelse.
Vi var tvungna att ringa till Yabrán
för att fråga varför,
så att han fick försvara sig och förklara.
Vi ville veta vad Prellezo hade med det att göra.
Alfredo Yabrán kommer ut som lovat.
Hans första uttalande var ett informativt uttalande.
Det skapade också en stor chock.
Det var en av de få gånger han kom till rätten för att vittna.
-Alfredo Yabrán. -Yabrán.
Yabrán var tvungen att försvara sig.
Han måste visa att han inte hade med brottet att göra.
Vad ska du berätta för Macchi?
Prata med kamerorna.
Jag minns hans uttalande. Det var väldigt långt.
Han verkade respektfull och artig.
Han verkade vara väldigt jordnära
och vänlig.
Han behandlade alla med respekt.
Hans uttalande lämnade inte många luckor.
Han svarade på alla frågor.
Och han verkade villig att gå igenom straffprocessen.
Excaliburs bidrag till utredningen
blev ett av de viktigaste bevisen i fallet,
för det bekräftade allt som nekades.
Och mycket mer.
Vi bad om allas telefonregister,
särskilt de som var kopplade till Alfredo Yabrán som misstänkt.
Vi fick en del av dem och i dem
hittade vi många samtal till justitiedepartementet.
Det upptäcktes att nästan alla i Menems kabinett
hade kontakt med Yabrán.
Han hade samtal med åklagare,
regeringstjänstemän, ministrar, regeringshuset…
Det var inte längre ett fall
där en affärsman utan politiska band
hade problem med journalistiken.
Alla visste
att han stor nära Menem, som var president.
Han hade besökt regeringshuset.
Ett besök skedde faktiskt under utredningen.
En arresteringsorder gick ut den 20 juni och några dagar senare togs Yabrán emot
av den högsta ministern i regeringshuset,
kabinettschefen.
Yabrán togs emot i Casa Rosada
och han poserade med ett flygblad där det stod "Glöm inte Cabezas",
medan man protesterade på gatorna och krävde rättvisa.
Det här är ett slag i ansiktet för folket.
-En skam. -Protesterar du också?
-Självklart. -Tuta!
De levde i en bubbla.
De tog emot nån som anklagades
för det skadligaste brottet mot argentinsk demokrati,
i regeringshuset.
De gav sitt stöd till en person som utreddes för brott
och som man misstänkte var skyldig.
Det mötet hade inget annat syfte
än att signalera till allmänheten att den personen
var skyddad av den nationella regeringen.
Mördare!
Din jävel!
-Mördare! -Mördare!
Faktum är
att fram till september, när Ríos grips,
blev det aldrig officiellt
att domstolen höll med om vår teori,
som var ett gäng med någon relation till Yabrán,
direkt eller indirekt.
…från Buenos Aires-provinsen.
Gregorio Ríos permanenta närvaro, chefen för Alfredo Yabráns säkerhet,
mittemellan de kontakterna, ihop med Yabráns historia,
kunde vara huvudspåret.
Yabrán erkände att han träffat Prellezo.
De frågade honom varför.
"Han ville sälja ett larmsystem för Pinamar.
Jag sa åt honom att ta det med Ríos och han ville önska gott nytt år."
Prellezo erkände kopplingen till Yabrán.
Du dödade Cabezas!
På ett möte han hade med Alfredo Yabrán före sommaren,
hade han sagt att han ville ha en lugn sommar.
Han syftade på vad han såg som trakasserier av pressen,
som han utsatts för sommaren före.
Man hade samlat in bevis
om Yabráns möjliga inblandning som anstiftare till brottet.
Allt eftersom bevisen samlades
blev jag otålig, kanske för att jag var ung,
och sa: "Macchi, vi har… mycket.
Det räcker för en arresteringsorder. Tycker du inte det?"
Han sa: "Vi hinner gripa honom."
Vi upplevde mycket ångest.
Fallet hade många platåer.
Det verkade aldrig gå framåt.
Är det nån som inte vill att sanningen ska fram?
Jag hörde det på tv igår. Det går fram och tillbaka.
Nån verkar dölja nåt.
-Tror du det? -Ja.
Vill de inte att sanningen ska komma fram?
Anstiftaren eller hjärnan bakom jobbar för att dölja det.
Det är en mäktig man.
Jag hoppas att José Luis mördare grips.
När jag säger "mördare" menar jag alla.
Den som kom på idén. Den som utförde den.
De som deltog. Alla.
Alla säger det. Hela världen säger det.
Jag går nerför gatan och alla säger: "Det är Yabrán."
Vi bad om åtgärder hela tiden
och krävde att Yabrán skulle gripas
och utredas.
Men det hände inte
förrän Silvia Belawsky kom.
Silvia Belawsky
var då gift med den huvudmisstänkta, Gustavo Prellezo.
Den 15 maj 1998 fattade hon ett beslut.
Jag vet inte vad hon hade för motiv, men det måste ha varit svårt.
Till vår förvåning,
när utredningen gick framåt,
bad hennes försvar att hon skulle utvidga sitt uttalande.
När hon skulle vittna,
jag minns det tydligt,
förväntan på om hon skulle prata eller inte,
vad hon tänkte säga och vilken information hon hade.
Eftersom hon var Prellezos fru
och efter efterforskningar om Cabezas,
trodde vi att det fanns mer bakom den kopplingen.
Jag skulle
förklara några saker.
Jag har tänkt på många saker.
Och…
Det som hände, hände och jag berättade vad jag visste.
Hon sa att hennes man hade sagt det.
Det var en begäran från Yabrán.
Gregorio Ríos hade bett dem att göra det
och de var tvungna.
TÄNK INTE PÅ ATT PRATA
Det visade tydligt Prellezos relation till Yabrán.
Och väldigt kortfattat gjorde hon klart
att ordern att angripa Cabezas
kom från affärsmannen.
Det var kanske det viktigaste uttalandet
som ledde till arresteringsordern för affärsmannen Yabrán.
Vittnesmålet var så övertygande
att domaren slutligen beordrade en arresteringsorder.
ARRESTERINGSORDER UTFÄRDAD FÖR YABRÁN
De utförde razzior, men de hittade inte Yabrán.
När de sa: "Han är på flykt",
sa jag: "Nej, det går inte. Han måste vittna."
Vi ville veta vad som hänt. Varför hade de gjort så mot José Luis?
Varför hade de gjort nåt sånt?
Då ringde Duhalde mig och sa: "Vad hände?"
"Jag vet inte."
"Hur ska det sluta?
Polisen måste hitta honom.
Du är polischef.
Ni måste söka efter honom med FBI eller nåt."
Det var omöjligt att Yabrán, med hela landet efter sig,
skulle vara där razziorna utfördes.
Man skulle ha trott
att med hans medel, makt och kontakter,
så kunde han gömt sig i ett land utan utlämningsavtal.
I små städer
får man snabbt fram information.
Vi kollade med alla källor
tills vi hörde att Yabrán var på San Ignacio-ranchen,
och planerade nog sin flykt.
Jag såg en rörelse
som bekräftade Yabráns närvaro.
Jag stannade hela natten
och nästa dag väntade jag på polisen.
Då började jag beskriva vad som hände.
Direkt från San Ignacio-ranchen.
De letar efter affärsmannen Alfredo Yabrán.
Jag såg många enheter åka ut.
Poliserna började bli nervösa.
Man har genomfört några sökningar
som vi kan se på ranchen
där domare Macchi tror att affärsmannen kommer att hittas.
Det var som bevis för att Yabrán var där.
Men de såg inte Yabrán.
De genomsökte allt. Yabráns svit var låst.
De meddelade sig via den stängda dörren
och frågade om någon var där.
De fick inget svar.
De försökte öppna dörren.
Och när de försökte…
…hördes ett skott inifrån.
Just nu,
som senaste nytt för hela landet,
kan vi bekräfta
att Alfredo Yabrán har skjutit sig själv i huvudet med ett hagelgevär.
YABRÁN SKÖT SIG SJÄLV
YABRÁN BEGICK SJÄLVMORD
ALFREDO YABRÁN FUNNEN DÖD ALLMÄN FÖRVÅNING OCH MISSTRO
VAR DET VERKLIGEN YABRÁN SOM DOG?
SJÄLVMORD IFRÅGASÄTTS
Det var många som tvivlade, för många inom media
trodde inte att det var Yabrán. De trodde inte på det.
Han lever.
-Gömd nånstans? -Ja.
Många kilometer härifrån, på en karibisk ö någonstans.
Under sängen.
I en septiktank.
Bakom en hög med pengar.
Det är svårt att tro
att nån med så mycket pengar skulle ha tagit livet av sig.
Hälften av allmänheten sa att det var en lögn. Yabrán lever.
En myt skapades kring Yabráns död.
De säger att någon tog Yabráns plats
så att Yabrán kunde njuta på en paradisstrand nånstans,
långt ifrån sin familj som han älskade.
Frågar man om nån tror att Yabrán är död,
säger de: "Nej, han solar."
Jag trodde inte att det skulle sluta så, men det gjorde det.
Han fattade beslutet för att han var trängd.
Trängd.
Knappt 50 personer
samlades runt kistan med affärsmannens kvarlevor.
Visa lite respekt för de döda!
Är det här journalistik?
Ni vill ha respekt för Cabezas!
Jävla press!
Cabezas förtjänade respekt!
-Vi respekterar honom. -Jag respekterar Yabrán.
-Han förtjänar respekt. -Ni respekterar ingen. Vi jobbar.
Täck över deras kameror.
-Tyst! -Försiktig med kamerorna.
En annan fas tar slut i den mest chockerande nyheten.
Försvinnandet av en mäktig man
som bestämde sig för att inte möta rättvisa på jorden.
I ett av de två brev han lämnade efter sig,
anklagade han två politiker.
Ers nåd, inför den stora fördömelsen
ledd av regissören Domingo F. Cavallo,
i samarbete med de skrupelfria politikerna
för att göra Duhalde till ägare av sanningen och landet,
Brevet var daterat dagen före
och undertecknat utanpå.
Han gör politiska referenser till två personer
som han ständigt hade problem med.
Han avslutar med att han är oskyldig
till mordet på José Luis Cabezas.
Varför tog Yabrán ett sånt beslut?
För att han hade stolthet. Han var trängd.
Han har barn och familj, precis som Cabezas.
Han lät sig inte bojas, särskilt inte av guvernören.
Han låg bakom allt.
Men vi vill veta vem som dödade er kollega,
herr José Luis Cabezas,
och vilka motiven var
som ledde till att herr Yabrán tog sitt liv.
Vi utreder allt det här.
Det här något som kommer att göra den här historien
till ett av de mörkaste kapitlen i vår historia.
Jag var väldigt skeptisk i början.
Alla sa: "Nån som Yabrán skulle inte ta livet av sig."
Efter att ha undersökt det,
pratat med vittnen,
och utrett förändringarna i hans liv efter brottet,
var jag övertygad om att han begick självmord.
Frågan var varför.
Yabrán begick självmord bara för att han skulle gripas.
Det betyder inte att han tog livet av sig för att han var skyldig.
Menems regering försvarade
Alfredo Yabrán ända till slutet.
Det verkar uppenbart att någon slutade skydda honom.
Nån sa: "Din tid är inne."
Det gick inte att få folk att förstå att rika människor kan skjuta sig själva.
Mäktiga personer blir också trängda.
Han såg sig själv i handbojor inför alla,
i fängelset i Buenos Aires-provinsen,
en provins styrd av Eduardo Duhalde.
Det var förödmjukande och farligt.
Jag lutar åt självmordsteorin
kopplad till en psykologisk profil som Yabráns.
Dolores verkar ha gått tillbaka i tiden.
Staden är återigen full av polisbilar och kriminalvårdare
som i början av fallet, för tre år sedan.
Vad tänkte Norma och José,
som sitter i samma lilla rum som deras sons mördare,
i väntan på en dom?
Alla visste att allmänheten
väntade på att detta skulle lösas
och lösas så grundligt som möjligt.
Snälla, jag ber om ordet eftersom du pratade om mig.
Ja, nu…
-Du sa att jag kan… -Ja.
Det var chockerande
att möta dem ansikte mot ansikte.
Det var en som stirrade på mig, som utmanade mig.
General Madariaga, under samma namn, Buenos Aires-provinsen,
den 25 januari 1997,
klockan 08:20…
Det fanns en tom stol,
för tyvärr hade vi inte hjärnan bakom allt
som beordrat sin säkerhetschef
att göra sig av med alla journalister under sommaren.
Alfredo Yabrán.
Det har konstaterats att i gropen,
vänd bort från vägen, finns ett fordon.
Ett fordon som blivit helt utbränt.
Vi letade efter förklaringar
och de ansvariga för det grymma mordet på José Luis Cabezas.
Och det luktade bränsle.
Vad de gjorde mot honom, hur de behandlade honom och brände honom…
Vi ville ha en förklaring.
ÖVERKLAGANDEKAMMAREN
Vi hör vittnet Michi.
Tidigt på morgonen den 25 januari
rapporterade vi från Andreanis fest.
Det logiska hade varit att lämna festen tillsammans med José Luis.
Jag tänker hela tiden att om vi hade varit tillsammans
hade det gått likadant för oss båda.
Det tvivlar jag inte på.
De beskriver att de var på en fest,
men de kidnappade inte Cabezas där,
vilket vi antog hade hänt.
De följde efter honom.
De gick mot José Luis dörr
och när José Luis kom hem hoppade de på honom,
med vapen. De tog tag i honom bakifrån.
De slog honom och satte honom i fordonet,
den vita Ford Fiestan.
Han var bara sju eller åtta meter från sin fru.
Kanske om han hade ropat,
eller fått fram någon varning
eller någon signal om att han var i fara,
hade hans fru sett honom.
De tog honom längs vägen som går till gropen i General Madariaga.
José Luis kropp hade många skador,
så han torterades längs vägen.
Han slog honom.
Prellezo klev ur bilen, han ansvarade för hela operationen.
De fick ut José Luis.
Prellezo satte honom mot väggen i gropen
och sköt honom två gånger i huvudet.
Efter att ha skjutit honom
bestämmer han sig för att sätta eld på bilen
i samma grop där bilen hittades.
Gustavo Prellezo koordinerade kidnappningen av José Luis.
Han gjorde det på order från Gregorio Ríos
och Alfredo Yabrán.
När de lämnar gropen
nämner Los Hornos-gänget ett samtal som Prellezo ringde.
Prellezo ringde upp Luna och sa: "Grattis på födelsedagen."
Märkligt nog var det inte Lunas födelsedag.
Det betydde nog "uppdrag slutfört".
God dag.
Den 2 februari 2000 kom äntligen domen.
Alla mördarna dömdes.
Gustavo Daniel Prellezo döms till livstids fängelse.
Gregorio Ríos,
som anstiftare till brotten…
De fick livstidsdomar.
Livstid utan villkorlig frigivning för poliserna
och livstids fängelse för de civila.
Lagens strängaste straff
fick de tidigare poliserna Gustavo Prellezo,
Sergio Camaratta och Aníbal Luna.
De tre domarna struntade i vem som avfyrat vapnet.
Alla hade varit där,
så alla deltog i brottet.
Jag började gråta. Det gjorde ont.
Jag var inte bara arg, jag var förkrossad.
Men jag är väldigt arg och hatar dem.
Mördare!
Ni fick vad ni förtjänade!
Argentina!
I december 1999 äger valet rum
och varken Duhalde eller Menem vinner.
De la Rúa vinner.
Don Fernando de la Rúa.
Jag tror att sanningen bakom mordet på Cabezas
förändrade politiken som skulle komma.
Även om det var en brottslig handling,
ledde dess betydelse
till att det blev ett viktigt politiskt fall.
Det blev slutet på guvernörens politiska karriär.
Han förlorade inte bara valet, utan även sig själv.
Han kunde inte fullfölja sina politiska ambitioner.
Allmänheten började se korruptionen
och den omfattande sjaskigheten inom politiken
och de insåg också hur försvarslösa de var.
Rättvisa!
-Cabezas! -Här!
Protesterna mot mordet på José Luis
blev något annorlunda.
De fick representera alla orättvisor
i det argentinska samhället.
Före mordet på Cabezas
hade andra hemska handlingar inträffat,
som mordet på María Soledad Morales,
attacken mot den israeliska ambassaden och AMIA,
mordet på soldaten Carrasco,
explosionen i Río Tercero,
Carlos Menem Jr:s död
under ohyggliga omständigheter…
Allt det blev droppen som fick bägaren att rinna över,
och allmänheten sa: "Nu räcker det."
Efter Cabezas var det många andra tillfällen
där allmänheten gick ut på gatorna och krävde
att det måste ske en förändring. Flera gånger.
DECEMBER 2001
GLÖM INTE CABEZAS
Mordet på José Luis Cabezas fångade alla Argentinas brister.
Domarna var inte milda,
men straffen blev milda
eftersom mördarna släpptes i förtid.
Några år senare, kom ett skamligt domslut
från annulleringsdomstolen i Buenos Aires
som sänkte straffet.
Och en kort tid efter det, sju eller åtta år,
började de komma ut.
Alla är fria idag.
De är en fara för samhället.
GLÖM INTE CABEZAS
Aldrig mer.
Må inga fler föräldrar lida för sina barn som vi gör.
Ibland får jag en känsla av att han ska öppna dörren och säga:
"Mamma, det var inte mig de brände. Jag är här."
Jag hade velat att José Luis skulle bli känd
för vem han var.
Inte för det som hände.
Inte för det här.
Han hade aldrig kunnat föreställa sig vad hans död skulle leda till.
Han var en vanlig kille. Han gjorde det vi bad om
och han gjorde sitt bästa.
Han gjorde sitt jobb och saker så gott han kunde.
Det är mitt minne av honom.
Minnet av José Luis Cabezas är som
bakgrundsmusik som följer mig genom livet.
Varje dag i mitt liv, även om det bara är en minut, minns jag José Luis Cabezas.
Han är ingen hjälte eller helgon.
Han är en läxa.
En känsla för vad som är rätt och vad som inte är rätt,
som en känsla
för vad journalistik betyder och vad den är till för.
För oss journalister, som går in och ut ur människors liv,
när något händer,
när det är jubileum,
det är en sak.
När man är där, nära en familj som lider,
inser man att det som är nytt för oss
är en vardaglig tragedi för dem.
Det är den tallriken som saknas på bordet…
…kläderna hans föräldrar behöll i åratal
för att minnas honom.
Det är den hemska frånvaron som finns i deras vardag.
Det är inte bara nyheter. Det är människor, historier.
Det kan drabba oss alla.
För dem som älskade José Luis
gör hans frånvaro mycket ont.
Men för hans mördare kommer hans närvaro alltid att göra ont.
MONUMENT TILL JOSÉ LUIS CABEZAS GROPEN I GENERAL MADARIAGA
Los Hornos-gänget, Sergio González José Luis Auge,
Horacio Braga och Héctor Retana dömdes till livstids fängelse.
De kom ut mellan 2004 och 2007,
med hjälp av lagen om straffreducering som kallas "2x1".
Retana dog i fängelse 2001.
Gregorio Ríos, Alberto Gómez,
Gustavo Prellezo, Aníbal Luna och Sergio Camaratta
fick livstid utan villkorlig frigivning.
De fick olika förmåner och alla släpptes till slut.
Sergio Camaratta dog i Dolores-fängelset 2015.
Silvia Belawsky blev rentvådd,
men dömdes till fyra års fängelse
för bedrägeri kopplat till fordonet som användes i brottet.
Hon avtjänade sitt straff och släpptes i februari 2000.
Prellezo tog en juristexamen i fängelset.
År 2017 släpptes han villkorligt.
Familjen Cabezas ihärdiga klagomål
har hindrat honom från att arbeta professionellt
tills straffet har avtjänats.
Tjugofem år efter mordet på José Luis Cabezas,
sitter ingen av de inblandade i mordet i fängelse.
Hans familj kämpar för hans minne och mot straffrihet.
TILL MINNE AV JOSÉ LUIS CABEZAS 1961 -1997
Undertexter: Sarah Wallin Bååth