Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Den morgenen,
som alle sommermorgener,
gjorde jeg meg klar til å fiske.
Det var en vei jeg tok hver dag.
Så, plutselig,
så vi fire eller fem personer og en bil det kom røyk ut av.
Jeg trodde det var noe normalt. En bil hadde tatt fyr. Og jeg fortsatte.
Jeg stoppet litt, stilte ikke spørsmål og dro.
TJUEFEMTE JANUAR 1997
Rundt kl. 18 kom jeg tilbake samme veien.
Og da var det ikke bare tre personer.
Det var helikoptre.
Det var mange politibiler.
Så jeg spurte hva som hadde skjedd.
De kom og sa…
GUVERNØR, BUENOS AIRES-PROVINSEN 1991-99
…at noen hadde dødd.
Og de sa at de hadde drept
Cabezas.
En journalist hadde blitt drept.
Jeg forsto straks omfanget av det som hadde skjedd.
En hendelse som er innhyllet i mystikk.
En Ford Fiesta har tatt fyr, visstnok med et lik inni.
Den var i en grøft.
Den inter-amerikanske presseforeningen har fordømt
drapet på en journalist fra det argentinske bladet Noticias.
Fotografen José Luis Cabezas ble drept i helgen,
og hans argentinske kolleger mistenker at drapet har politiske konnotasjoner.
Landets regjering blir bedt om
å avklare hva som skjedde med José Luis Cabezas.
En så grusom hendelse er utrolig.
Rettferdighet!
-Cabezas! -Her!
Cabezas! Her!
Du skal vitne. Hva skal du si til dommeren?
Ingenting tyder på at det ikke kan skje igjen. Det er et vendepunkt.
En av de mørkeste hendelsene i landets historie.
Hva synes du om å være knyttet til drapet?
Hva vil du si til Cabezas?
Yabrán er en forretningsmann som alle andre.
Yabrán er en mafialeder.
De er kriminelle.
Det er som en gangsterfilm her.
Bilen er helt nedbrent.
Den er garantert plassert der med hensikt og påtent.
FOTOGRAFEN: DRAPET PÅ JOSÉ LUIS CABEZAS
Jeg tenker alltid på den sommeren, 1997.
Arrene blir værende hele livet.
JOURNALIST
Ærlig talt er ingen forberedt på noe slikt.
Jeg var José Luis Cabezas' kollega i bladet Noticias.
Vi var teamet som dekket sommeren i Pinamar.
Det gjorde oss til mer enn kollegaer. Vi ble venner.
Pinamar er mer enn en miks av trær, sand og sjø.
Pinamar prøver å være motemekkaet på den argentinske kysten.
Pinamar på 90-tallet var en syntese av det som skjedde med nasjonal politikk.
Det var en klar banalisering oppmuntret av presidenten, Carlos Menem.
Et system av romflygninger til stratosfæren.
ARGENTINAS PRESIDENT, 1989-99
Derfra, på en halvtime, time, kan vi være i Japan, Korea, overalt i verden.
Politikk var å vise frem Ferrarien din…
FOTOJOURNALISTFORSKER
…danse arabiske danser med en odalisk. Det var å vise makt
og fascinasjonen for forbruk og prangende ting.
Jetsett blandet med politikk.
Pinamar var unikt ved at det var der, hver sommer,
politiske avtaler og forhandlinger skjedde.
Det var dit hovedfigurene i menemismen dro.
Om det var tid til å dra til stranden mellom intervjuer og forhandlinger,
valgte politikerne den eksklusive strandresorten CR.
Pinamar var blant kystens vakreste strandresorter.
JOURNALIST
Vi journalister likte å dra dit.
Pinamar var en hyllest til livet.
FORRETNINGSMANN
Vi likte strendene og stedet.
Vi hadde en gruppe gode venner der ute i Pinamar.
Den 24. januar 1997…
Hvordan går det?
…hadde vi en fest for Oscar Andreani, en veldig viktig fest,
veldig karakteristisk for Pinamar, for de elsket fyrverkeri.
Vi hadde så mange venner at vi tenkte: "La oss gjøre festen litt større."
Mer omfattende.
Jeg innså at festen hadde gått mye lenger enn jeg trodde.
Det hadde blitt en av Pinamars store fester.
Og vi dekket det.
José Luis tok bilder, og jeg så hvem som var der.
Vi var sammen hele tiden.
Rundt kl. 04.00
sa jeg til José Luis: "Jeg vil dra." Jeg spurte hva han ville gjøre.
Han sa: "Nei, jeg vil bli." Han hadde det veldig gøy der.
Jeg ga ham bilnøklene,
og det var siste gang jeg snakket med José Luis.
Jeg husker at på det tidspunktet, rundt kl. 05.00,
passerte jeg José Luis Cabezas. Jeg skulle opp, han gikk ned trappen for å dra.
Vi sa ikke noe, for vi passerte hverandre.
Han sier: "Spektakulært!"
TJUEFEMTE JANUAR 1997
Den 25. januar planla vi å gjøre noe rekognosering rundt kl. 14.00.
Jeg skrev til ham, for han var der ikke kl. 14.
José Luis var punktlig. Jeg ringte hjem til ham.
José Luis' svigermor sa at ikke bare var han ikke der,
han hadde ikke kommet tilbake siden jeg hentet ham kvelden før.
Jeg sa: "Hva mener du?"
Ja, jeg begynte å bekymre meg og sa: "Hva skjedde her?"
Først ringte jeg kollegaene våre.
Så fant jeg ut at José Luis forlot Andreanis hus kl. 05.10.
Jeg ringte til hotellet der vi hadde kontor.
Ingen visste noe.
Så jeg sier til vennene våre:
"La oss dra til sykehuset for å se om det var en ulykke eller noe."
Sykehuset i Pinamar.
Vi kjører gjennom byen,
og før vi ankommer sykehuset drar vi innom politistasjonen.
Jeg møter Pinamars politisjef, Alberto Gómez.
Så jeg går ut av bilen og sier: "Gómez! Vet du noe?
Vi ser etter José Luis Cabezas, Noticias-fotografen."
Han sa: "Jeg har ikke hørt noe. Hvilken bil kjørte dere? "
Og jeg sier: "En hvit Ford Fiesta."
Han sier: "Jeg tror jeg har dårlige nyheter til deg."
Jeg sier: "Hva skjedde?"
Jeg trodde det var en ulykke, at noen hadde stjålet bilen eller noe.
Han kommer til kontoret sitt. Jeg er bak ham.
Og han snakket i radioen sin med de i gropen der bilen ble funnet.
Jeg hørte ham si til politiet der:
"Det virker som om vi har identifisert liket.
Det kan være José Luis Cabezas fra Noticias."
Jeg sa: "Men dere bør vite om det er José Luis eller ikke."
Og de sier: "Det er umulig å identifisere ham, for kroppen er helt brent."
Vi skal filme dette stedet.
Ja. Her kan dere se hvor bilen ble funnet.
Det er umulig å se.
Det vi har her er en brent bil.
Helt nedbrent, med et lik med maskuline trekk.
Kriminalteknikere er på vei for å jobbe på åstedet.
Jeg heter Mariano Cazeaux.
Under Cabezas-saken jobbet jeg som
rettsbetjent i Dolores straffedomstol, der José Luis Macchi var sjef.
RETTSBETJENT, 1996-98
DOLORES DOMSTOL
Dolores rettsdepartementet dekker et stort område,
inkludert kommunene på kysten.
Den 25. januar kommer en politirapport inn
som forteller om oppdagelsen av et nedbrent kjøretøy med et lik inni.
Den første politirapporten
var så vag og kort
at det var tydelig at det ble behandlet som en ulykke.
De tok meg til gropen ved General Madariaga. En politimann kommer.
De sier til ham: "Dette er Cabezas' kollega."
De tar meg til gropen.
Jeg kommer dit.
Jeg ser den forferdelige scenen,
som er et bilde
jeg stadig ser for meg og aldri vil glemme.
Jeg kunne ikke tro at det var José Luis.
Det er…
Det var…
Det var fryktelig.
Så spør jeg om de har funnet et fotokamera.
De sa nei, ikke noe kamera.
Jeg spør om de fant filmruller. De viser noen brente ruller.
De viser meg en rekke gjenstander.
De viser meg en texansk støvel.
De viser meg en klokke.
Noen håndjern.
Det var da jeg fant ut at han hadde håndjern på.
De viser meg en rekke nøkler, og jeg ser en
som virker som den til kontoret vårt i Pinamar.
Siden jeg hadde et annet sett nøkler, ser jeg etter det i ryggsekken.
Vi sammenligner dem, og de er like.
Vi dro til Pinamar, til kontoret.
Da vi satte inn nøkkelen, vred den om og åpnet kontoret,
da slo det meg.
Det var da jeg visste at personen som hadde blitt drept, som hadde blitt brent,
var José Luis.
JOURNALIST MYRDET OG BRENT PÅ KYSTEN JOURNALISTS LIK FUNNET I GENERAL MADARIAGA
Først var det utrolig forvirrende.
JOURNALIST, NOTICIAS
Jeg forsto ikke hva som foregikk.
NOTICIAS-FOTOGRAF SATT I HÅNDJERN OG BRENT I BIL
En forbrytelse midt i demokratiet
var uforutsett, ufattelig og fullstendig knusende.
JOURNALIST, NOTICIAS
Vi spør oss selv hvem som er i stand til slikt barbari.
Og jeg tror ikke mange er i stand til dette barbariet.
Jeg begynte som radiofeltreporter.
På den tiden var det mye forvirring.
Men jeg husker at jeg ringte radioen og sa jeg ville dra.
JOURNALIST
Folk var allerede temmelig negative til Menem.
Det var mange rapporter om korrupsjon.
Og rapportene kom fra media.
Helt til vi ikke stopper…
I Carlos Menems første pressekonferanse blir han veldig ukomfortabel og sier:
"Saken gjelder Buenos Aires-provinsen. Det er ikke politisk."
Ikke prøv å politisere saken.
Dette er et vendepunkt.
Det har ikke skjedd noe slikt siden demokratiet ble gjeninnført.
GUVERNØR, BUENOS AIRES-PROVINSEN 1991-99
Ingenting tyder på at det ikke kan gjenta seg.
Alfonsín, en stor argentinsk president,
sa: "De kastet en død mann på Duhalde."
Da forbrytelsen mot José Luis skjedde, ble Duhalde redd.
Jeg tror han var redd.
José Luis Cabezas' lik ble fraktet fra Pinamar til La Plata på søndag.
Obduksjonen ble gjort i rettslikhuset,
der det ble bekreftet at journalisten ble drept av et skudd mot hodet.
Obduksjonen viste at det var et voldelig drap, etter et skudd fra et skytevåpen.
De hadde prosjektilets inngangs- og utgangsretning.
Var han i håndjern?
Ja.
-Håndjern fra stasjonen din? -Jeg kan ikke bekrefte det.
POLITISJEF, ETTERFORSKNINGSLEDER
Vi vil få forklaringer fra flere individer.
DOMMER
Så kommer resten under etterforskningen.
-Har noen blitt arrestert? -Ingen arrestert eller holdt.
Cabezas var en morsom fyr.
FOTOREDAKTØR, NOTICIAS 1989-97
Men under det morsomme var han kjempearrogant.
Her kommer det.
-Stopp. -Nei, du kan ikke spille. Du er en jukser.
Han var glad, vennlig og tullete.
PRESIDENT, FOTOJOURNALISTFORENINGEN 1997-2001
Paret som finner skatten betaler ikke for kjøttet.
Først likte jeg ham ikke så godt.
Etter det endret ting seg. Vi ble venner.
Da ideen om å samle et team til Noticias kom, ringte de meg og sa:
"Finn fem fotografer og lag Noticias."
Blant de fem valgte jeg Cabezas, for jeg så at han brydde seg om utforming.
Magasinet Noticias var et nyhetsmagasin,
og de fleste forsidene hadde et politisk konsept.
Den hadde journalistiske utredninger, og bildene var veldig viktige.
I magasinet hadde vi
det viktigste teamet av fotojournalister i Latin-Amerika.
Cabezas tok ikke bare et bilde av en fyr som satt, han tok det ovenfra.
Fra en merkelig vinkel.
Han lette etter sin egen stil, og jeg tror at han fant den.
Det var mange intervjuer der han sto på pulten, og jeg ertet ham.
Men han var besatt. Han ville alltid ha litt mer.
Han fikk inspirasjon fra omgivelsene han jobbet i.
Jeg så aldri en fotograf ta så mange ruller.
Han var veldig overbevisende.
Han overtalte deg til å gjøre hva som helst.
Han var veldig sta.
Når han bestemte seg for noe, var det vanskelig å endre det.
Han hadde en spesiell tankegang, på en måte påvirket av 90-tallets festing.
Kl. 23.00 sier han…
JOSÉ LUIS CABEZAS' ENKE
…"Jeg kommer sent. Ikke vent på meg. Jeg skal på fest." Jeg visste om festen.
Siden jeg kjente ham og hans natur,
han elsket moro og…
Han dro bare på fest.
Og etter det?
Etter?
Etter det tok det slutt.
MOT STRAFFRIHET
Etter å ha forlatt kisten, dro fotografene til Obelisco.
De lagde en sirkel og satte alle kameraene på bakken.
Og plutselig innså de at de ikke burde gjøre det, for det var som å gi opp.
Og de løftet kameraene sine i luften, slik ble de berømte "kameraene oppe" til.
José Luis ble kidnappet, myrdet, og liket hans ble brent.
På en måte førte det meg tilbake…
FOTOJOURNALIST
…til landets mørkeste stunder.
Det var en forbrytelse fra en annen epoke,
fra tiden med militærdiktatur.
Dette var en beskjed til oss.
Det var et nasjonalt sjokk.
Tenk deg sjokket i magasinet som prøvde å håndtere denne redselen.
Usikkerhet, panikkanfall,
alle slags krav.
"Hvem skal beskytte oss?"
Fra da av begynte et snøskred av trusler å komme inn.
Telefonsamtaler.
"Du er en død mann."
Kuler ble etterlatt på trappen min.
Jeg gikk rundt som under diktaturet, mot trafikken så de ikke kidnappet deg.
Jeg levde i frykt.
Det er barbarisk. Jeg kan ikke tro det. Jeg kan ikke tro at i dette landet
ville noe så grufullt skje.
JOURNALIST
Vi ber om rettferdighet, ikke hevn, for det er ikke et krav fra gruppen vår.
Dette gjelder ikke bare journalister.
Det var tydelig at vi måtte kjempe så forbrytelsen ikke ble ustraffet.
Hvis dette kan skje med en fotojournalist i det mest leste magasinet den gangen,
hva med resten av samfunnet?
IKKE GLEM CABEZAS
Dette vil bli glemt. Noe annet vil skje som tar bort oppmerksomheten,
og ingen vil huske Cabezas.
Det første vi ber om er å ikke glemme Cabezas.
ADVOKAT, FOTOJOURNALISTFORENING
BESTEMØDRENE PÅ PLAZA DE MAYO
I "ikke glem Cabezas" er det en underforstått taler,
en som allerede har påtatt seg oppgaven med å huske
og sier: "Ikke glem Cabezas."
Ellers blir det for sent. Andre forbrytelser vil skje.
DUHALDE TILBYR EN BELØNNING
Myndighetene i Buenos Aires-provinsen har tilbudt en belønning
til den borgeren som kan gi konkret og presis info…
Jeg tror ikke en belønning brukes ofte i Argentina,
men det er noe som brukes i mange deler av verden, spesielt i USA.
Vel, det virket.
Belønningen
får kanskje flere til å rapportere det de vet.
Sjef, er du ikke redd folk vil gi falsk informasjon?
At det kommer dårlige ledetråder i saken?
Dessverre, ja. Jeg får det hver dag.
Nesten alle disse uttalelsene fører oss til blindveier.
Noen avleder etterforskningen.
OFFER FOR ULOVLIG FRIHETSBERØVELSE
Et vitne dukker opp,
brakt til etterforskningen av politimesteren.
Han kom for å si at han visste hvem som hadde begått forbrytelsen
og at de var fra Mar del Plata.
Han gir navnene, beskrivelser.
Sammenlignet med Pinamar er Mar Del Plata merkbart annerledes,
geografisk og sosialt.
BUENOS AIRES-PROVINSEN
Mar del Plata er en mye større by
med en annen livsstil.
Faktum er at denne gruppen av mennesker fra Mar del Plata
var knyttet til den organiserte kriminalitetens verden.
Margarita Di Tulio, kjent for sitt kallenavn "gangsteren Pepita",
var en av dem.
Det var kjent at hun var sjef for noen bordeller
og prostitusjon generelt i havneområdet.
Kallenavnet mitt kommer fra gammeldags journalistikk
da jeg var ung,
fordi jeg var…
Jeg elsket å bære våpen.
Jeg bruker alltid en .38.
Tipset som førte til Pepita og de fire mennene
kom fra et vitne ved navn Carlos,
som hevder å ha hørt Margarita Di Tulio si
dagen før forbrytelsen:
"Det er en Noticias-journalist som kødder for mye med oss. Vi må eliminere ham."
Han sa alt dette fordi han hadde hørt det…
SJEFSINSTRUKTØR, POLITIETTERFORSKNING
…da han visstnok infiltrerte dem.
Han ga informasjon
som førte til arrestasjonen av de såkalte "Pepitos".
Til slutt utstedes ransakelsesordrer for alle.
Og under disse søkene blir et våpen funnet
som matchet hovedbiten i skallen.
En av dem hadde et våpen, og de hadde en kobling som forbandt dem.
Det var noe tvetydighet,
men da pistolen dukket opp, sa vi: "Det er en skikkelig kobling her."
Her blir en av de arresterte, kvinnen,
Margarita Graciana Di Tulio, 48 år,
ført til et av politiets kjøretøy.
De lurer meg. Min og Cabezas' familie.
Hva kan du si om pistolen?
De sa naturligvis at de er uskyldige og at sannheten bør komme ut.
Hva sier du?
-En løgn, en farse. -Hvorfor fikk de deg inn i dette?
Jeg heter Alejandro Vecchi. Jeg er advokat.
Og jeg var heldig som ble oppringt av Mauro Viale…
CABEZAS' FAMILIEADVOKAT
…som hadde et program på ATC.
Hver gang jeg hadde en politisak, ringte han meg.
Det første han sa: "Ingen politikere eller politi er innblandet."
-Rart? -Ja, veldig.
-Det er rart. -Hvorfor?
Mer som en forsvarsadvokat enn et vitne.
Den gangen, da jeg var med i programmet,
var fokuset helt på José Luis Cabezas-forbrytelsen.
Ingenting var viktigere.
Og jeg hadde sett på TV
at noen hadde blitt arrestert i Cabezas-saken.
En tanke slo meg, og jeg sa:
"Det er rart at de som ble arrestert har advokater og at familien ikke har det."
Mitt eneste forslag til familien var å se etter noen de stolte på
og få dem til å jobbe med Dolores-mappen siden sannheten er der.
Samme hva mappen sier, er det slutten på saken.
Da programmet er over, omgir Cabezas-familien meg og sier:
"Greit, vi vil at du…"
Jeg hadde unge døtre. Jeg ville dra, komme meg ut.
Jeg ville ikke bli innblandet i det, for for meg handlet det om…
Det var som om en UFO falt fra himmelen. Det var noe veldig stort.
Først sa jeg nei. Hjemme sa jeg nei. Etter det ringte de meg.
Så jeg dro for å møte Cabezas-familien.
Der møtte jeg José, Norma, Gladys…
Jeg møtte en familie som kunne ha vært min egen.
Jeg elsket ham så høyt.
MOREN
Du aner ikke hvor høyt jeg elsket ham.
Jeg var så stolt av sønnene mine. José Luis var min øyensten.
En som José Luis?
Han fortjente bare å bli klemt og kysset, jeg har aldri sett noen så snill som ham.
Da jeg kom til Dolores domstol, fant jeg en helt desorientert dommer.
Og jeg så en sak som allerede var korrumpert.
Stjernevitnet var Carlos Alberto Redruello,
en svindler med siktelser i flere provinser.
Han endte opp i Bahía Blanca fengsel.
Og da anklagene ble regnet sammen,
slapp han ut seks eller syv måneder før forbrytelsen.
På ordre fra sjefen for politiet i Buenos Aires-provinsen
mottok denne mannen en bil og en mobiltelefon,
og gikk fra eks-forbryter til politiinformant.
Med andre ord, en politispion
som skulle etterforske noen "narkotikaruter", så å si,
i Mar del Plata.
Han antydet til og med gruppens motiv, og sa at disse menneskene var opprørte
fordi Cabezas hadde etterforsket narkotikahandelen i havnen.
Men det var også mistanke
om at Cabezas hadde tenkt å utpresse dem
med informasjon han hadde.
UNDERSØKER LIVET TIL DEN DREPTE JOURNALISTEN
Argumentet var at José Luis Cabezas var en utpresser
som levde av å ta bilder og kreve penger fra folk.
Enhver håndbok om etterforskning eller kriminologi
fremhever viktigheten av å etterforske offeret.
De kan etterforske ham.
Men de kan ikke anklage ham i en sak som ble åpnet 15 minutter tidligere.
For det første, dette var Mar del Plata. Vi var i et annet univers i Pinamar.
Og vi hadde ikke noe med den verdenen å gjøre.
Vi hadde ikke engang etterforsket den.
Jeg vet ikke hva som skjer i dette landet.
Men for sønnen min er de…
Hva gjør de? Hva mer vil de ha?
Hva mer vil de ha etter det de gjorde mot oss?
Da jeg dro til Cabezas' hus for første gang,
spurte de meg om jeg kunne følge dem til et møte
med guvernøren Duhalde.
Før jeg dro, spurte han om han kunne få snakke med meg alene.
Og han sa at han sto til vår rådighet og at dette var en viktig sak for ham.
Han ville vite hvem som hadde drept og beordret å drepe José Luis Cabezas.
Jeg har forpliktet meg til Cabezas' foreldre
ved at jeg en dag vil komme til dette nabolaget
og fortelle dem, før noen annen, hvem som drepte sønnen.
Jeg husker at jeg hadde en merkelig følelse, en blanding av frykt,
mistro og respekt.
Det var også en slags mafiaaktig aura med politiet, myndighetene…
Og kanskje det var politiet, og han representerer også politiet.
DOLORES, BUENOS AIRES-PROVINSEN
Dolores er byen jeg ble født i. Jeg kjenner den, og de kjenner meg der.
Få bor der, alle kjenner hverandre.
Det er et rolig sted.
Selve byen har forandret seg.
En liten by
som plutselig ble invadert
av den største saken i Argentina og regionen,
med en invasjon av journalister som overveldet dem.
Byen var full av mediebiler, kabler som gikk nedover gaten,
folk som løp, kafeer fylt med journalister.
Det rystet byen en stund.
Dommer Macchi og rettsbetjenten
hadde ikke erfaring med å snakke med media.
Hva er sikkert, da?
Saken var overveldende.
Da jeg hørte dem prate om en småbydommer,
og han likte å bli kalt småbydommer,
tenkte jeg at de ikke kjente ham, for han var utrolig dyktig.
Og de kalte ham "småbydommer" nedlatende.
Vi journalister kunne absolutt manipuleres.
Manipuleres fra alle hold. Og vi visste ikke hvor sannheten var.
Menem sendte innenriksministeren Carlos Córach
og generalsekretæren Alberto Cohan til Dolores for å snakke med dommeren.
Et standardbesøk hvor de stilte seg til rådighet
og tilbød alle nødvendige ressurser for å løse saken.
Da de kommer ut av Macchis kontor,
møter de pressen og gir informasjon, de sa at testene hadde gitt positivt resultat,
som på en måte innebærer at saken var løst.
Dommeren har bekreftet på avgjørende vis…
INNENRIKSMINISTERIET, 1995-99
…at et av våpnene som ble beslaglagt, ifølge eksperter
utvilsomt er våpenet som ble brukt for å drepe Cabezas.
Dette var uvanlig, for den offisielle rapporten var fortsatt ikke klar.
Noen dager etter forbrytelsen overstyrer to embetsmenn på toppnivå
dommeren rett utenfor tinghuset og sa at saken var løst,
det var stygt.
Denne etterforskningen er ansvaret
til Buenos Aires-provinsens rettssystem og politiet.
Jeg er overbevist om at det er provinsens ansvar å etterforske hendelsen
som har skjedd der.
Jeg unnviker aldri ansvar.
Duhalde var viktig på den tiden, for han var guvernør i Buenos Aires-provinsen
og ville stille som presidentkandidat.
Dette førte til en krangel med hans tidligere politiske kollega, Menem.
Eduardo Duhalde hadde vært visepresident i Menems første periode.
Så var han guvernør i provinsen,
og han var klar for å bli Carlos Menems etterfølger.
Det var gjensidige anklager, en typisk politisk refleks.
"Jeg hadde ikke noe med det å gjøre." Presidenten og guvernøren sier det.
For de var de to maktsektorene med mest makt.
Regjeringen og Buenos Aires-provinsen, 40 % av landet.
Alle så på nyhetene
hvordan politiske vanskeligheter ble kastet mellom dem.
Drapet på José Luis Cabezas,
som guvernør Duhalde kunne tolke som en advarsel
mot sitt forsøk på presidentembedet, er et kampanjetema.
Uka etter drapet leide vi en klubb i General Madariaga,
der jeg skulle starte presidentkampanjen.
Hendelsen betydde åpenbart
at jeg måtte bremse på det.
Det var midt i det.
Jeg ble helt sjokkert.
Duhalde…
JOURNALIST
…var først overbevist om at liket ble kastet på ham
som en slags mafiabeskjed.
Det var nådestøtet for presidentens ambisjoner.
PINAMAR, BUENOS AIRES-PROVINSEN
Det er umulig å kidnappe noen i Pinamar uten å bli sett.
Det var politikere og forretningsmenn overalt.
Pinamar var på den tiden stedet i Argentina
med flest sikkerhetsvakter per kubikkmeter.
Dette forteller oss at politiet var involvert, eller at de så den andre veien.
Håndjernene.
De fikk meg til å tenke på politiet.
Det er normalt å anta politiets inngripen
i en forbrytelse der brann brukes til å ødelegge bevis.
Alt som kunne vært gjort fra starten av, var ikke gjort.
Det ble gjort feil. Hele rekonstruksjonen, det som kunne blitt funnet på åstedet.
Det kunne ikke være så mye klossethet i en etterforskning om det ikke var med vilje.
En av ledetrådene hadde å gjøre med muligheten for politiinnblanding
grunnet publiseringen av bildet med tittelen "pokkers politi" i Noticias.
Hvis det var noen vi bråket med, var det Buenos Aires-politiet.
Vi hadde et omslag med tittelen "pokkers politi".
DJEVELENS SOLDATER
En politistyrke det ble stilt spørsmål ved rundt mye,
som Duhalde hadde forsvart med den berømte frasen "jeg har verdens beste politi".
NATTENS HÆR
Og vi yppet med Buenos Aires-politiet, tok bilder av politimesternes hus.
Gutta hadde flåter av luksusbiler. En av dem hadde til og med en yacht.
En annen hadde et hus i Beverly Hills.
JOURNALIST, NOTICIAS
Hovedbildet ble tatt av Cabezas. Det er et bilde av politisjef Klodczyk.
José Luis hadde ingen problemer med å stå på pulten
til Buenos Aires' politisjef Pedro Klodczyk, en allmektig mann
som ledet den farligste styrken i Argentina på den tiden.
Fotograferer ham ovenfra.
Fra et annet maktsted.
Klodczyk, med sin velplasserte hatt, uniformen,
den lyseblå skjorten, slipset, så på oss som om han er skremmende,
det er bildet brukt med tittelen "pokkers politi".
Det er dristig å si det og ha det på forsiden.
Etter intervjuet med Klodczyk,
da vi forlot hovedkvarteret i La Plata,
sa Cabezas: "Én tilfredsstillende ting med jobben
er å kunne stå på disse jævlenes pulter."
Da forsiden kom ut, sendte jeg noen for å etterforske,
og funnene bekreftet at ting ikke var i orden.
For sikkerhets skyld sparket jeg tjenestemannen,
selv om jeg ikke var sikker.
Vi trodde det kunne ha vært noen sårede følelser,
og det kunne ha ført til at noen ville hevne seg.
Ærlig talt,
jeg stolte ikke på Buenos Aires-politiet,
for jeg hadde jobbet med "pokkers politi"-artikkelen.
Jeg visste hvordan de opererte.
Så jeg stolte ikke på dem i det hele tatt.
Min første forklaring var på 25. januar kl. 23.00, samme dag som forbrytelsen.
Den første var for General Madariaga-politiet.
Så tok de meg til et tilstøtende rom,
der Dolores etterforskningsbrigade tok en forklaring fra meg.
Den natten, natten 25. januar,
spurte de meg først om hvilke undersøkelser vi hadde gjort.
Så jeg begynte å si det.
Og til slutt sier han: "Ikke vær redd. Du trenger ikke være redd.
Hvorfor er du så redd? Vi er her for å hjelpe deg.
Gi oss i det minste noe."
Jeg sa: "Begynn med å se på den første artikkelen jeg nevnte."
"Hvilken var det?" "Den på Ara Pacis Hotel."
Og han spør: "Hvem eier Ara Pacis?" Den andre betjenten sier: "Yabrán."
Politimesteren blir blek.
Hvit. Han ser på meg og sier:
"Nå vet jeg hvorfor du er redd."
Å snakke om Alfredo Yabrán i Argentina
var nesten forbudt.
Han var en som
vi ble bedt om å ikke etterforske eller yppe med.
Å si "ikke ypp med ham" var nesten provoserende.
La oss prøve å vite det man ikke kan vite.
Yabrán var en av sønnene i en syrisk familie,
en av mange innvandrere som kom til Entre Ríos.
En familie dedikert til forretninger, handel, hovedsakelig. Innfødt i Larroque.
JOURNALIST
Han flyttet til Buenos Aires som veldig ung.
Og han begynte å gjøre forretninger, først med militærdiktaturet.
Så beholdt han kontaktene under den demokratiske regjeringen.
Første gang jeg hørte navnet Yabrán var i september i 1991.
JOURNALIST, NOTICIAS
Jeg fant ut at han i årevis hadde kontakt
med regjeringene og den katolske kirken.
Og spesielt med luftvåpenet.
Men jeg kjente ikke til ham, for han var aldri nevnt i media.
Jeg så aldri navnet Yabrán.
Alt som hadde med Yabrán å gjøre, handlet om skjulte hemmeligheter.
Da Noticias startet den første etterforskningen av Yabrán,
prøvde ulike myndigheter å stanse artikkelen.
Det endte med en politihendelse,
for journalisten og fotografen som dro for å ta bildene
av Yabráns festning i Martínez ble jaget og skutt på.
Vi laget en artikkel på flere sider,
der vi snakket om den alvorlige hendelsen med skuddene,
Yabráns bakgrunn fra Entre Ríos til i dag,
og for første gang presenterte vi for publikum
temaet Yabrán. Den mystiske Yabrán.
For mange var han Argentinas viktigste forretningsmann på 90-tallet.
Det ble sagt at Yabráns formue nådde fire milliarder dollar.
Men han håndterte også de mest sensitive delene av landet.
Han eide privat post via OCA og clearing via OCASA.
Alle forretninger på Ezeiza flyplass og andre flyplasser i landet,
via tollagre med firmaet EDCADASSA,
lasting og lossing av fly med selskapet Intercargo.
Taxfree-butikkene…
Det betyr at hvis et produkt ankom Argentina,
gikk det gjennom hele Yabrán-maskinen uten noen mellomledd.
Det ga ham absolutt makt.
KOMMUNIKASJONSMINISTER
Regjeringen vil gjennomføre ordren om å privatisere post.
I de siste årene ble kontroverser rundt utførelsen av privatisering
utløst av Domingo Cavallo,
som advarte om at Alfredo Yabrán ikke ville bli favorisert.
Planen er å ta opp dette som en interessekonflikt.
FINANSMINISTER, 1991-99
På den ene siden har vi Yabrán
som representerer sine posttjenesters interesser. På den andre, meg.
Menem, landets president,
hadde funnet en viktig økonomisk alliert i Domingo Cavallo.
Domingo Felipe Cavallo,
sverger du…
Cavallo hadde en personlighet og en politisk fremtid
som han mente var sammenlignbar med Menem.
Jeg sverger.
Hvis ikke, ville Gud og nasjonen krevd det.
En ekstrem karakter av økonomisk politikk.
Mentoren til ideen om konvertibilitet,
en metode de fant på
for å angripe et endemisk problem i Argentina, inflasjon.
Ved å binde pesoen til dollaren.
CAVALLOS KLAGE TIL KONGRESSEN 23. AUGUST 1995
Alle disse hypotesene, antakelsene
og dommene nesten om at Yabrán leder en mafia,
jeg har bygget opp det ved å samle informasjon.
Yabrán ville ødelegge den offisielle posttjenesten.
Yabrán ville monopolisere posten.
Etter Cavallos fordømmelse, ble Yabrán-saken
blant annet et politisk spørsmål i Argentina.
Var det posttjenesten?
Eller var det en rekke bedrifter?
Hvis du administrerer tollagre
med varer som kommer inn og ut,
lasting og lossing av fly,
postbilene som går på alle veier i landet,
det er litt mer enn post.
Det er en stat i en stat.
En maktkamp, ikke om posttjenesten.
Menem sa at han ikke visste hvilke aktiviteter finansministeren siktet til,
og at du burde spørre Cavallo. Det var åpenbart en intern tvist.
Domingo Cavallo forlot regjeringen.
Menem og Cavallos konflikt var et vendepunkt.
Ingenting var det samme etter det.
Cavallo kommer nærmere Carlos Menems rival, Eduardo Duhalde.
Domingo Cavallo har åpenbart
ikke bare blitt en som anklager Yabrán etter det,
men også Menems politiske motstander.
Da finansministeren, Domingo Cavallo,
klaget over at mafiaen var forankret i makten
og at sjefen for mafiaen var Alfredo Yabrán,
det var som om lyset for all journalistikk ble slått på
for å se hvem denne personen de ikke kjente til var.
For meg er de mafia. Hvorfor?
De gjemmer seg.
De viser ikke ansiktene sine.
Det er ikke engang bilder av dem.
Jeg prøvde å få et intervju med Alfredo Yabrán.
Jeg sier det til sjefen i magasinet, Héctor D'amico,
og han sier at han husket
en journalist som trodde han kjente Yabrán.
En eller to dager senere svarer han at Yabrán ville møte oss.
Vi kommer til Yabráns herskapshus.
Han tar oss imot med åpne armer på fortauet.
Han leder oss til sommerhuset for gjester.
Han prøvde å være veldig empatisk med oss.
Han var spesielt hyggelig,
og prøvde å nekte ikke bare etterforskningen,
men også Cavallos klager.
Gang på gang prøvde vi å lage et intervju.
Vi prøvde å få ham til å vise ansiktet sitt.
Om han ikke skjulte noe, ville det være bra for ham.
Han sa han ikke skulle gjøre noen intervjuer.
Til slutt overtalte vi ham til å svare på fem spørsmål.
Så dro vi for å ta bilde av ham.
Og han sier frasen:
"Å ta et bilde av meg er som å skyte meg i pannen."
Og han løfter hånden til tinningen sin.
Vi går tilbake til bladet
med litt tekst, med noen sitater fra Yabrán,
men uten et bilde.
Sommeren 1996 hadde vi allerede informasjon
om at forretningsmannen hadde investeringer i Pinamar.
Etter Cavallos klager, var det å ta et bilde av Yabráns ansikt
et av hovedmålene.
Yabráns hus der var tildekket.
For han likte å spille mysteriespillet,
han kalte det "Narbay", Yabrán baklengs.
I midten av februar stengte vi praktisk talt
for å komme tilbake for sesongen med José Luis.
En av kildene mine ringer meg og sier: "I morgen kommer onkelen."
Onkelen var Yabrán,
som var så skummel at ingen våget å si navnet hans.
José Luis og jeg ordnet ting og kom til Yabráns hus kl. 07.00.
Og vi ser ham ankomme.
José Luis tar noen bilder av Yabrán i huset, men av ryggen hans. Ikke gode.
Først ga en kilde meg informasjon
om hvilke telt Yabrán reserverte i Pinamar sommeren 1996.
Noe annet de hadde fortalt meg om Yabrán var at han var veldig rutinepreget.
Han likte ikke å dra til stranden på morgenen. Han dro kl. 16.00.
Vi dro med José Luis' kone, noen venner og andre.
Og så kommer noen
og setter en strandstol foran vår,
en dame spør meg: "Ser han ikke ut som den fyren?"
Jeg sier: "Han ser ikke ut som ham. Det er ham."
Vi blir der og ser.
Vi kan se Yabrán. Han var veldig merkbar.
Han var en stor fyr, kraftig, med hvitt hår.
Men José Luis sa: "Jeg har ikke vinkelen." For det var mange på stranden. Sommer.
Etter en stund ser vi Yabrán komme gående med sin kone
i nord, mot der vi var. José Luis sier: "Jeg har ikke vinkelen."
Jeg sier: "Hvis han drar, må han komme tilbake."
Omtrent 40 minutter senere, noe som føltes som en evighet,
ser vi ham komme tilbake. Og når hun ser ham komme,
poserer Cristina, José Luis' kone, for et bilde.
Men han tok faktisk et bilde av Yabrán.
Da José Luis tok bildet,
innså vi at det ville bli et slående bilde.
Vi ble drevet av adrenalinet ved å få noe unikt, fra et journalistisk synspunkt,
og noe alle så etter.
Kanskje vi ikke tenkte på konsekvensene.
Min del av artikkelen handlet om Yabráns forretninger i Pinamar
og et sportshavneprosjekt han ønsket seg. Det var veldig prangende.
Tallene stemmer ikke.
I Pinamar sa de at det var hvitvaskede narkopenger.
Vi dro tilbake til kontoret vi hadde i Pinamar,
og José Luis ringte sjefen sin. Han sier: "Hva har du?"
"Yabrán som går på stranden med kona."
Noticias ble entusiastisk.
Kamerarullen sendes til Buenos Aires for fremkalling.
Jeg var den første som så rullene.
Jeg så bildet og sa "flott bilde."
For det var fantastisk. Klart, rent, med en uklar bakgrunn.
To uker senere gis Noticias ut med forsiden
med tittelen "Yabrán slår til igjen" og Yabrán på forsiden.
Og det var revolusjonerende i journalistikken.
Det var bildet alle så etter.
Den neste sommeren, sommeren 1996 til 1997,
ble temaet Yabrán fortsatt fulgt.
Vi dro tilbake til Pinamar med et mål vi hadde satt oss,
som var den ultimate muligheten
for å få et intervju med Yabrán, "med alt stæsjet", som de sier,
et bilde, en artikkel og så videre.
José Luis ankommer rundt 15. desember 1996,
og jeg ankommer rundt 20.
Da jeg kom dit, sa José Luis: "En kilde fortalte meg at noen av Yabráns folk
prøvde å få adressen min i Buenos Aires."
For meg var den historien slutten.
Jeg husker ikke spesielt at José Luis sa til meg: "De truer meg."
Jeg vet
at han ikke var helt komfortabel
med hvordan ting gikk etter bildet fra sommeren før.
Det var en situasjon.
En gang, da José Luis og Gabriel var ute og rapporterte,
punkterte noen et dekk på bilen deres.
Vi tok dekket for å fikse det. Og da vi hentet den, sa dekkfyren:
"Noen gjorde dette mot dere."
Gabriel Michi hørte at Yabrán spiste middag på et biffhus.
Det var kjent at Yabrán gikk rundt med sikkerhetsvakter.
Gabriel bekreftet det også da han dro for å prøve å intervjue ham,
og han hadde et røft møte med sikkerhetsvaktene.
Det kunne ha gitt inntrykk
av at det var noe alvorlig
rundt arbeidet til Noticias-teamet i Pinamar.
Vi visste at Yabráns vakter var ganske aggressive,
men vi hadde adrenalinet til å fortsette
og på en måte avsløre hvem Yabrán var, noe som overgikk frykten vår.
Kanskje det var irrasjonelt.
Og i ettertid kan du kanskje si: "De var gale"
Men det som skjedde, hadde ikke skjedd ennå.
Yabrán hadde en militær sikkerhetsstyrke. Hundrevis av militære var integrert i den.
De leverte tjenester til ulike firmaer Yabrán hadde. Men samtidig sto 20-30 folk
til tjeneste for Yabráns personlige sikkerhetsstyrke.
Den innerste sirkelen var undertrykkere fra militærdiktaturet.
God kveld.
-God kveld. -God kveld.
Yabrán, i årevis har du holdt en…
HORA CLAVE, 20. MARS 1997
Jeg vil ikke si lav profil, men nesten ikke-eksisterende.
Gåten Yabrán.
Og nå plutselig
endrer du den strategien. Hvorfor nå?
Det er umulig å unngå å snakke om ham.
Det er derfor han bestemmer seg for å bygge sin egen fortelling om seg selv,
for å imøtegå Domingo Cavallos fortelling.
Domingo Felipe Cavallo
vil få alle oss argentinere til å tro
at
det er en amerikansk gangsterfilm her,
med en festning der en mafioso bor,
med…
…en privat sikkerhetshær
og med myndighetskontakter.
Kort sagt,
en stat i staten.
Yabrán begynner å opptre offentlig.
Jeg skal ikke si noe. Jeg er veldig lei meg for Cabezas-saken.
Yabrán, hvorfor er ikke sikkerhetsvaktene dine mistenkte i Cabezas-drapet?
Jeg har ikke sikkerhetsvakter. Ser du noen nå?
-Ser du dem? -Da du kom inn i retten, ja.
Når han prøver å renvaske navnet sitt,
sier han og gjør ting som gjør ting mer kompliserte.
Og så gir han Clarín et intervju.
På et tidspunkt spør de deg hva makt er.
Du svarer:
"Makt er å ha straffrihet."
Riktig.
Jeg sier alltid at det er setningen som tegner et bilde av Yabrán.
Med andre ord, denne setningen beskriver ham.
For det første er jeg utvilsomt
ikke forberedt på å gi svar til fem journalister.
Så må jeg innrømme med fullstendig ærlighet
at da de spurte meg om en mektig person, og jeg sa hva jeg sa,
da tenkte jeg på Cavallo.
Han har straffrihet.
Den niende april 1997
får jeg en telefon fra bladet om morgenen.
Og de sier til meg: "Det virker som om de har en ekte ledetråd."
Omtrent to eller tre måneder hadde gått siden hendelsen,
og senator Martínez snakker med meg.
"Jeg får ikke sove. Jeg må snakke med deg. Møt meg i San Vicente…
DUHALDES LANDGODS
…der landgodset mitt er." Han møtte meg der.
Og han sa: "Sjåføren min,
dagen da Cabezas ble myrdet, han sa at han visste hvem som gjorde det."
Jeg var i sjokk.
Da sier jeg: "Carlos, vi skal gjøre noe.
Hvis sjåføren din sa det, ta med sjåføren din til meg.
Det er en belønning på 600 000 dollar."
"Han vil ikke involvere seg. Han er livredd."
Han sier at han heller vil slutte å jobbe her i provinsen.
Han var kjemperedd.
Så begynte vi å se på hvordan vi kunne få ham til å snakke.
Straffespark til Argentina.
Den dagen møtte Argentina Bolivia i fotball.
Jeg sier: "Ta ham med til meg. Kom med ham. Han var sjåføren din."
Så han kom, og vi begynte å se på kampen, drakk litt vin og pratet.
Så spiste vi middag.
Vi spiste middag, og gutten begynte å slappe av.
Til slutt sa han at han ikke ville være en del av det, men han fortalte alt.
Han visste ikke at vi filmet ham.
Duhalde ringte familien
og planla å dra til Dolores.
Han skulle ta med mappen med de han trodde var ansvarlige.
Da begynte ballen å rulle,
selvsagt med advokaten Vecchi,
som kjempet for å felle Pepitos-ledetråden.
CABEZAS' FORELDRE SNAKKER OM DRAPET FOR FØRSTE GANG
Duhalde sa til meg: "José Luis kommer ikke tilbake,
men jeg skal fortelle deg hvem som drepte ham."
Det gjorde han.
Guvernøren var mest interessert i å løse forbrytelsen.
Man så at han hadde en følelse av hast, typisk for de politiske tidene,
spesielt da presidentvalgkampen begynte.
Så han hadde en egeninteresse.
Hans engasjement var viktig,
fremfor alt på grunn av de mistenkte Los Hornos' ankomst i saken.
Nei, jeg tok kontakt med én person, utelukkende med én person,
som jeg fulgte, han fortalte meg hva som skjedde.
Informasjonen viste fire personer, som visstnok var Los Hornos-gjengen,
bestående av
Auge,
Retana,
González
og Braga.
Og disse personene hadde visstnok deltatt i forbrytelsen
og ble ikke vurdert eller etterforsket under saken.
Nabolaget Los Hornos er ca. ti minutter fra La Plata sentrum.
Det består av ustabile hus og fattige mennesker.
Det var folk fra et fattig område
som var Estudiantes de La Plata-hooligans.
De hadde skrytt av å ha begått forbrytelser mot andre fans.
Det var mer enn ett vitne som sa de hadde hørt dem tilstå.
Vitnene var bestemte på å beordre arrestasjonen av dem.
Retana, tror du at du går fri?
González, blir du presset av politiet?
Når det var på tide å avgi en forklaring,
til alles overraskelse,
alle de unge mennene fra Los Hornos
innrømmet å ha deltatt i forbrytelsen.
Tilståelsene deres var utenom det vanlige.
Å tilstå en forbrytelse er ikke vanlig. Det er uvanlig.
TILSTÅELSE FRA DE SOM ER ARRESTERT I CABEZAS-SAKEN
De tilsto å ha utført oppgaver tidligere etter ordre fra Gustavo Prellezo.
Prellezo var en politimann som bodde i La Plata.
Han hadde rekruttert dem og gitt ordrene.
Gustavo Prellezo var visepolitimester i Pinamar-politiet.
De erklærte:
"Prellezo tok oss med til Pinamar for å true en journalist."
Hvorfor tok du med deg Los Hornos-gjengen til kysten?
Jeg hører ikke noe.
Hvorfor tok du med deg Los Hornos-gjengen til kysten?
Jeg tok dem ikke med som en gjeng, men på ferie.
Hvorfor drepte de Cabezas da?
Spør dem.
Men du var der.
-Nei. -Hvorfor sa de at du er morderen?
Ville de ha sagt at det var dem?
Anklagen spredte seg til andre politifolk som samarbeidet med Prellezo.
BUENOS AIRES-POLITI
Det var Camaratta, sjef i Valeria del Mar, rett ved Pinamar.
Han ga dem et sted å bo.
Han leide en leilighet til dem.
Så dukket forbindelsen til Luna opp.
Han jobbet på Pinamar politistasjon
og deltok og samarbeidet
med å følge, identifisere, og de tidligere oppgavene.
FLERE POLITIBETJENTER FORVENTES ARRESTERT
Politiet har også arrestert Silvia Belawsky de Prellezo, som også er betjent
i Buenos Aires-politiet.
Silvia Belawsky var Prellezos ekskone.
De hadde en datter sammen. Hun var også politibetjent
og bodde i Los Hornos.
Hun hadde bedt en kollega sjekke José Luis Cabezas' rulleblad
i Buenos Aires-politiets database, noe som var ekstremt mistenkelig.
Det var et faktum at Los Hornos-gruppen var direkte knyttet til politiet.
José Luis Cabezas tar to veldig symbolske bilder:
Bildet av Klodczyk, ansiktet i "pokkers politi",
og bildet av Yabrán på stranden som går med kona.
Begge bildene blir til symboler.
Hvert av disse bildene representerer en ulik maktsfære.
Derav den første forvirringen. Er det Yabrán eller "pokkers politi"?
Håndjernene var en beskjed fra den skyldige.
Hør her. Politiet var her.
På den ene siden var det Yabrán. På den andre var "pokkers politi" relevant.
Ledetråden pekte mer mot Duhalde.
Staben i Noticias ringer meg sent på kvelden
og sier: "Duhalde vil snakke med deg, kun med deg."
Så jeg dro, og på et tidspunkt spør han meg:
"Hva tror du? Hvem står bak denne forbrytelsen?"
Og jeg sier:
"For meg var det Buenos Aires-politiet eller Alfredo Yabrán."
Han sier: "Nei. Jeg vil si det var Yabrán."
Duhalde måtte kjapt…
JOURNALIST
…styrke Yabrán-ledetråden,
blant annet på grunn av konflikten hans med Menem.
Jeg håper dette ikke er en syndebukk, så guvernøren
kan løse drapet og fortsette med presidentkampanjen.
Ingenting de sier vil bli trodd. Jeg tror i hvert fall ikke det.
De gjør dette for å distrahere folk, underholde dem,
så vi tror det er over, men jeg tror ikke det er det.
Da frigjorde ankekammeret
folk fra Mar del Plata
da de så en annen gruppe dukke opp som tok ansvar for handlingen.
Dine første ord som fri, Margarita?
Hvorfor involverte Redruello deg i saken, Margarita?
Hvordan kan jeg stå bak det når jeg aldri har møtt en journalist eller fotograf?
Vi var uskyldige. Vi ropte det ut.
Og nå vet alle at vi var uskyldige.
Jeg håper at sannheten kommer frem i denne saken.
Slik begynner hele bildet å komme til syne,
og Los Hornos' virkelige innblanding blir vist frem.
De begynner å gi informasjon
de bare kunne ha visst om hvis de hadde vært der.
Folkene fra Los Hornos sa at
Prellezo hadde skutt ham to ganger.
Frem til da visste man ikke at José Luis hadde blitt skutt to ganger i hodet.
Første obduksjon fastslo ett skudd.
Så de ba om en ny obduksjonsrapport.
Og i den andre obduksjonen ble et andre hull funnet.
De bekreftet det Los Hornos-gjengen sa.
De sier at på vei tilbake, tok de Cabezas' kamera
og slengte det fra en av de mange broene på veien.
Den morgenen hørte vi at det kunne komme nyheter om kameraet.
Jeg skulle på TV og fortelle om arbeidet som ble gjort av de taktiske dykkerne
og Buenos Aires-politiet.
Det var en fantastisk oppvisning i den lagunen.
Etter endeløs leting,
dukket det endelig opp
og ble umiddelbart identifisert av klistremerkene.
Vi ser klistremerkene.
Du kan se på kopien og her på kameraet de nettopp reddet.
De snur det, og jeg ser
José Luis' barneklistremerker.
Frem til da hadde vi bare beskrevet kameraet,
men vi hadde ikke sett det.
Det gjorde meg veldig trist. Det gikk opp for meg at det ikke bare var en sak.
Dette var historien om et liv. Dette er et menneske som ble drept
og gjorde jobben sin i et demokrati.
Med masse revet ost.
De drepte ham slik.
De tok en far fra barna sine.
Cabezas-saken…
Saken, ikke sant?
Det er ikke en sak.
Det er ham.
La oss si at etterforskningen sakte og definitivt klargjør alle fakta.
Inkludert hjernen bak?
Det virker som om saken i hovedsak er løst.
Nå må Prellezo ha et motiv.
Huset hans gjennomsøkes, ulike gjenstander blir funnet, inkludert en timeplan.
Og forbindelsene mellom Prellezo og Yabrán viser seg.
Disse forbindelsene var krypterte til og med, noe som vekket mistanke.
Hvorfor skjuler de relasjonen?
Og Yabráns visittkort dukker opp blant hans personlige eiendeler,
med Yabráns håndskrevne telefonnumre.
Vi hadde et dødelig våpen mot dem.
De hadde aldri trodd at vi ville finne noe slikt.
Jeg tror det var den første saken utført av Dolores kriminaletterforskning
der telefonkommunikasjon ble etterforsket.
Kanskje det gjorde dem uforberedt.
Dette er den berømte Castelli-bunkeren,
der Excalibur bor og jobber hver dag,
inkludert etterforskerne, ledet av Victor Fogelman.
Excalibur-systemet hadde blitt suksessfullt testet
i ulike FBI-undersøkelser.
De klarte å eksemplifisere og visualisere telefonkommunikasjon på en ny måte.
Og de klarte, via et datastyrt system, å lage forbindelser mellom telefonene.
UTGÅENDE TELEFONSAMTALER
Så begynner de første av Gustavo Prellezos samtaler å dukke opp
med ulike folk fra Pinamar politistasjon og slikt.
Og et telefonnummer viser seg flere ganger.
Det var en uidentifisert mobiltelefon.
De fant den under navnet Bridess.
Bridess er et sikkerhetsselskap som sto over alle sikkerhetsselskapene
i Yabrán-gruppen.
De oppdager telefonnummeret til den berømte Bridess,
som ble brukt av Gregorio Ríos, sjefen for Yabráns hjemmesikkerhet.
Gregorio Ríos var en pensjonert underoffiser i hæren.
Han var en Alfredo Yabrán stolte på.
Kryssforbindelsene mellom samtalene hans gjorde det mulig å oppdage at Ríos
hadde mer kommunikasjon med Pinamar politistasjon
enn noen annen stasjon.
Og når datoen for forbrytelsen nærmer seg, økte kommunikasjonen.
Flere og flere.
De siste dagene var det utrolig mange telefonsamtaler
som avslørte Michi og Cabezas' bevegelser,
de prøvde bare å ta et bilde. De var ved huset.
Den dagen vi kom nær Yabrán,
begynte det å eksplodere med anrop fra Yabráns vakthold,
som var i en leilighet og så på oss,
til Pinamar politistasjon med Yabrán, Prellezo og Los Hornos-gjengen.
Det var en katt og mus-lek.
Da de fulgte dem, ble de selv fulgt.
Det skjedde ikke da vi jobbet med politihistorien.
Det skjedde da vi kom nær Yabrán.
Og etter forbrytelsen stopper samtalene.
Etter gjerningsøyeblikket snakker ingen sammen.
Kl. 15.45 ankommer postforretningsmannen Alfredo Yabrán
Dolores føderale domstol.
Et utrolig oppstyr.
SANNHETENS ØYEBLIKK ER HER
Vi kunne ikke unngå å ringe Yabrán
for å spørre ham hvorfor, så han kunne forsvare seg og forklare.
Vi ville vite hva Prellezo hadde med det å gjøre.
Alfredo Yabrán kommer ut som lovet.
Hans første forklaring var informativ.
Det skapte også et stort sjokk.
Det var en av de få gangene han kom i retten for å vitne.
-Alfredo Yabrán. -Yabrán.
Yabrán måtte åpenbart forsvare seg.
Han måtte vise at han ikke hadde noe med forbrytelsen å gjøre.
Hva skal du si til Macchi?
-Snakk til kameraene. -Yabrán går inn.
Jeg husker forklaringen hans. Den var veldig lang.
Han virket respektfull og høflig.
Han virket veldig enkel,
vennlig.
Han behandlet alle med respekt.
Forklaringen etterlot seg få hull.
Han svarte på alle spørsmål.
Og han virket villig til å gå gjennom straffeprosessen.
Excaliburs bidrag til etterforskningen
endte med å bli en av hovedfaktorene i saken,
for den bekreftet alt som ble benektet.
Og mye mer.
MER KONTAKT MELLOM YABRÁN OG REGJERINGEN
Vi ba om alle anropslogger,
spesielt anropene som var knyttet til Alfredo Yabrán som mistenkt.
Noen av dem kom, og blant dem
fant vi mange anrop til Justisdepartementet.
Det ble oppdaget at nesten alle i Menems kabinett hadde kontakt med Yabrán.
Han snakket med statsadvokater, tjenestemenn, ministere, regjeringshuset.
Det var ikke lenger en sak
der en forretningsmann uten politiske forbindelser
hadde et problem med journalistikk.
REGJERINGEN TILSTÅR FORBINDELSEN TIL YABRÁN
Alle visste også at han var nær Menem, presidenten.
Han hadde besøkt regjeringshuset. Under etterforskningen var det også et besøk.
Vi utstedte en arrestordre 20. juni, noen dager senere ble Yabrán mottatt
av regjeringshusets høyeststående minister,
sjefen for kabinettet.
Yabrán ble tatt imot i det rosa huset
og poserte med et av flygebladene hvor det sto "ikke glem Cabezas",
midt i protester på gata med krav om rettferdighet.
Det er et slag i ansiktet på folket.
-En skam. -Protesterer du også?
-Selvsagt. -Tut-tut!
Disse menneskene var i en boble. De mottok en som var anklaget
for den mest skadelige forbrytelsen mot argentinsk demokrati i regjeringshuset,
der de støttet uskylden til en som var under etterforskning
med stor mistanke om skyld.
Det var tydeligvis ikke noe annet formål med møtet
enn å signalisere til offentligheten at personen
var beskyttet av den nasjonale regjeringen.
Morder!
Din jævel!
-Morder! -Morder!
RÍOS VITNET OG ER ARRESTERT
Faktum er at frem til september, da Ríos blir arrestert,
ble det aldri offentliggjort at retten var enig i hovedteorien vår,
som var en gjeng med en forbindelse til Yabrán, direkte eller indirekte.
…fra Buenos Aires.
Gregorio Ríos' faste tilstedeværelse, som sjef for Alfredo Yabráns sikkerhetsfolk,
midt mellom begge kontaktene, sammen med Yabráns historie,
kunne være hovedteorien.
YABRÁN ERKJENTE AT HAN SNAKKET MED PRELLEZO
Yabrán erkjente at han møtte Prellezo. De spurte ham om hvorfor de møttes.
"Fordi denne mannen ville selge meg et alarmsystem for Pinamar,
så jeg ba ham diskutere det med Ríos, han ville ønske meg godt nytt år."
Ja, Prellezo erkjente en forbindelse til Yabrán.
Du drepte Cabezas!
I et møte han hadde med Alfredo Yabrán før sommeren,
sa han at han ville ha en rolig sommer,
med henvisning til hva han anså som trakassering utført av pressen,
som han led av sommeren før.
Bevis hadde samlet seg opp
om Yabrán som mulig opphavsmann bak forbrytelsen.
Mens bevisene samlet seg opp, fikk utålmodighet, kanskje fordi jeg var ung,
meg til å si: "Macchi, vi har mye.
Nok til å utstede en arrestordre. Tror du ikke det?"
Han sa: "Det er alltid tid til å arrestere ham."
Vi opplevde mye uro.
Saken hadde mange platåer. Det virket som om den aldri ville gå videre.
Tror du noen vil skjule sannheten? Jeg hørte det på TV. Det går frem og tilbake.
-Det virker som om noen skjuler det. -Ja.
-Tror du det? -Ja.
-Jeg har sagt det flere ganger. -Sannheten skal ikke ut?
Opphavsmannen eller hjernen bak jobber med å skjule det.
Så det er en mektig mann.
Jeg håper José Luis' mordere blir arrestert.
Når jeg sier "mordere", mener jeg alle.
Den som kom på ideen. Den som utførte den.
De som deltok. Alle sammen.
Alle sier det. Hele verden sier det.
Jeg går ned gata, og alle sier: "Det er Yabrán."
Vi ba stadig om tiltak, og insisterer på at Yabrán blir arrestert, etterforsket.
Men det skjedde ikke før Silvia Belawsky kom.
Silvia Belawsky
var på den tiden kona til den hovedmistenkte, Gustavo Prellezo.
Den 15. mai 1998 tar hun en avgjørelse.
Jeg vet ikke hva som motiverte henne, men det må ha vært vanskelig.
Til vår overraskelse,
da etterforskningen utviklet seg, ba forsvaret henne om å utvide forklaringen.
Da hun skulle vitne, jeg husker det perfekt,
forventningen om hvorvidt hun ville snakke eller ikke,
og hva hun ville si og hvilken info hun hadde.
Siden hun var Prellezos kone, og etter å ha gjort research på Cabezas,
antok vi at det var mer ved den forbindelsen.
Jeg skulle
forklare noen ting.
Jeg tenkte på mange ting.
Og, vel…
Det som skjedde, skjedde, jeg sa hva jeg visste. Ikke mer.
YABRÁN STÅR BAK ALT
Hun sa at mannen hadde sagt det.
Det var en forespørsel fra Yabrán.
Gregorio Ríos ba dem om å gjøre den jobben,
og de måtte gjøre den jobben.
BARE GLEM Å SNAKKE
Det viste tydelig Prellezos relasjon til Yabrán.
Og hun gjorde det kortfattet klart
at ordren om å angripe Cabezas kom fra forretningsmannen.
Og det var kanskje den viktigste forklaringen
som førte til arrestordren på forretningsmannen Yabrán.
Hennes vitnemål var så overbevisende at dommeren endelig utstedte en arrestordre.
ARRESTORDRE FOR YABRÁN UTSTEDT
Raid ble utført, og de fant ikke Yabrán.
Da de sa at "denne mannen er på rømmen",
sa jeg: "Det kan ikke stemme. Hvordan skal han rømme? Han må vitne."
YABRÁNS HUS RAIDET, MEN HAN KUNNE IKKE ARRESTERES
Jeg vil vite hva som skjedde. Hvorfor gjorde de dette mot José Luis?
NYE FEIL I SØKET ETTER YABRÁN
Da ringte Duhalde meg og sa: "Hva skjedde?"
"Jeg vet ikke. Hvordan vil dette gå? Politiet må finne ham.
Du er politisjefen. Du må lete etter ham med FBI eller noe."
YABRÁN PÅ RØMMEN INTERPOL LETER
Det var umulig at Yabrán, med hele landet på leting etter ham,
ville være der raidene ble utført.
Enhver ville trodd at han med sin kapasitet, sin makt, sine forbindelser
kunne gjemme seg på et sted uten en utleveringsavtale.
I småbyer går det ikke mye tid før man får informasjon.
Vi sjekket alle nødvendige kilder
helt til vi hørte at Yabrán var på San Ignacio-ranchen
og trolig planla rømning.
Jeg så bevegelser som bekreftet Yabráns nærvær.
JOURNALIST
Jeg ble der hele natten, og dagen etter ventet jeg på politiet.
Fra det øyeblikket begynte jeg å beskrive det som skjedde.
Direkte fra San Ignacio-ranchen.
De leter etter forretningsmannen Alfredo Yabrán.
Jeg så mange enheter gå ut.
Og jeg begynte å se politiet bli nervøse.
Så langt er noen søk utført,
som vi kan se på ranchen
der dommer Macchi tror forretningsmannen vil bli funnet.
Det var som bevis på at Yabrán var der.
Men de så ikke Yabrán.
De gjennomsøkte alt. Yabráns suite var låst.
De annonserer sin ankomst ved den lukkede døren
og spør om noen var der.
De får ikke svar.
De prøver å åpne døren.
Og når de prøver…
…høres et skudd fra innsiden.
Akkurat nå,
som siste nytt for hele landet,
kan vi bekrefte
at Alfredo Yabrán har skutt seg selv i hodet med en hagle.
YABRÁN SKJØT SEG SELV
YABRÁN BEGIKK SELVMORD
ALFREDO YABRÁN FUNNET DØD UTBREDT FORBAUSELSE OG VANTRO
VAR YABRÁN VIRKELIG DEN SOM DØDE?
USIKKERHET RUNDT SELVMORD
Først var det tvil, for mye av media
trodde ikke det var Yabrán.
Jeg tror han lever.
-Skjult et sted? -Ja, helt sikkert.
Mange kilometer unna, på en karibisk øy et sted.
Under senga.
I en septiktank.
Bak en haug med kontanter.
Det er vanskelig å tro
at noen med så mye penger ville ha tatt liv av seg.
Halvparten sa at det var en løgn. Yabrán er fortsatt i live.
FOLK SPEKULERER FORTSATT OM SELVMORDET
En myte ble skapt rundt Yabráns død.
HVA SKJEDDE MED YABRÁN?
De sier at noen tok Yabráns plass,
så Yabrán kunne nyte en paradisstrand et eller annet sted,
langt fra familien han elsket mest av alt.
Om du spurte noen "tror du Yabrán er død",
sa de "nei, han soler seg".
Jeg trodde ikke det ville ende slik.
Men det gjorde det.
Han tok den avgjørelsen fordi han var trengt opp i et hjørne.
Knapt 50 personer omringet kisten med forretningsmannens levninger.
Vis respekt for den avdøde!
Er dette journalistikk?
Dere vil ha respekt for Cabezas!
Skitne presse!
Cabezas har fortjent vår respekt!
-Og vi respekterer ham. -Jeg har respekt for Yabrán.
-Han fortjente vår respekt. -Dere respekterer ingen. Vi jobber.
Dekk til kameraene deres.
-Hold kjeft! -Forsiktig med kameraene.
En annen fase ender i den mest sjokkerende nyhetssaken i den senere tid.
Forsvinningen til en mektig mann
som valgte å ikke møte rettferdighet på jorden.
YABRÁN SKREV ANKLAGEBREVENE DAGEN FØR SELVMORDET
I et av de to brevene han etterlot seg, inkriminerte han to politikere.
Ærede dommer, i møte med den enorme fordømmelsen
ledet av Domingo F. Cavallo,
sammen med de skruppelløse politikerne
som vil gjøre Duhalde til eier av sannheten og landet,
vil jeg uttrykke min beslutning om å ta livet mitt og ikke lide mer.
Brevet var datert dagen før og signert øverst. Han refererer til to politikere…
YABRÁNS ADVOKAT
…han stadig hadde problemer med.
Han avslutter med å si at han er uskyldig i forbrytelsen mot Cabezas.
Hvorfor tror du Yabrán tok det valget?
VENN AV YABRÁN
Han hadde verdighet. Han har barn, familie, som Cabezas-familien.
Han lot dem ikke ta håndjern på ham, spesielt ikke den jævla guvernøren.
Men vi vil vite hvem som drepte kollegaen deres,
José Luis Cabezas,
og hva motivene var
som førte til at Yabrán tok livet sitt.
Alt dette blir etterforsket.
NASJONAL KONGRESSKVINNE, 1997-2001
Dette er noe som vil gjøre historien til et av landets mørkeste kapitler.
Jeg var veldig skeptisk i starten.
Alle sier: "En fyr som Yabrán ville ikke tatt llv av seg."
Etter å ha undersøkt temaet, snakket med vitner
og sett og etterforsket endringene i omgivelsene hans etter forbrytelsen,
ble jeg overbevist om at han begikk selvmord.
Spørsmålet var hvorfor.
Yabrán begår selvmord bare fordi han skulle arresteres.
Det betyr ikke at han tok liv av seg fordi han var skyldig.
Menems regjering forsvarte
Alfredo Yabráns uskyld helt til siste slutt.
Det er tydelig at noen sluttet å beskytte ham.
Noen sa: "Din tid har kommet."
Det var umulig å få folk til å forstå at rike også kan skyte seg selv.
Mektige folk blir også trengt opp i et hjørne iblant.
Han ser for seg seg selv i håndjern foran alle,
i fengsel i Buenos Aires-provinsen,
en provins styrt av Eduardo Duhalde,
det var ydmykende og farlig.
Jeg heller mot selvmordsteorien
knyttet til en bestemt psykologisk profil, som Yabráns.
FJORTENDE DESEMBER 1999
Det virker som om Dolores har gått tilbake i tid.
Byen er igjen full av politibiler og fengselsbetjenter,
som i begynnelsen av saken for tre år siden.
Hva gikk gjennom Norma og Josés sinn
da de satt i samme lille rom som deres sønns mordere
som ventet på en dom?
Alle visste at publikum ventet på at dette skulle bli løst
på så grundig vis som mulig.
Vær så snill, jeg ber om å få ordet fordi du snakket om meg.
Ja, nå…
-Sa jeg kunne… -Ja.
Det var sjokkerende å ha dem ansikt til ansikt.
Det var en som stirret på meg, utfordret meg, husker jeg.
General Madariaga, under samme navn, Buenos Aires-provinsen,
den 25. januar 1997,
kl. 08.20…
Det var en tom stol, for vi hadde dessverre ikke hjernen bak,
som hadde beordret sikkerhetssjefen sin
til å bli kvitt alle journalistene om sommeren.
Alfredo Yabrán.
Det er fastslått at inne i gropen, vendt bort fra veien, er det et kjøretøy.
Et kjøretøy som er helt brent.
FAMILIE
Vi så etter forklaringer og de ansvarlige for den grusomme forbrytelsen mot Cabezas.
Og lukten av drivstoff var der.
Hva de gjorde mot ham, prosessen, behandlingen og brenningen.
Vi ville ha en forklaring.
ANKEKAMMERET
La dokumentet vise historien til vitnet Michi.
Tidlig morgenen den 25. januar dekket vi Andreanis fest.
Det logiske hadde vært å forlate festen sammen med José Luis.
Jeg tenker at om vi hadde vært sammen,
hadde vi begge endt opp slik.
Det tviler jeg ikke på.
Det de beskriver er at de hang på en fest,
men de kidnappet ikke Cabezas der,
noe vi antok hadde skjedd.
De fulgte etter ham.
De gikk mot José Luis' dør, og da José Luis kom hjem, avskar de ham,
med våpen, åpenbart. De tok tak i ham bakfra.
De slo ham og satte ham i kjøretøyet,
den hvite Ford Fiestaen.
Han var ikke mer enn syv eller åtte meter fra kona.
Kanskje hvis han hadde ropt,
eller gitt en slags advarsel
eller et signal om at han var i fare, så ville kona hans ha sett ham.
De tok ham langs veien som går til gropen i General Madariaga.
Vi visste at José Luis' kropp hadde mange skader,
så han ble tydeligvis torturert på veien. De slo ham.
Prellezo går ut av bilen og har ansvaret for hele operasjonen.
De får José Luis ut.
Prellezo setter ham mot veggen bak i gropen
og skyter ham to ganger i hodet.
Etter å ha skutt ham, bestemmer han seg også for å sette fyr på bilen
i samme gropen som der bilen ble funnet.
Gustavo Prellezo koordinerte kidnappingen av José Luis.
Han gjorde det på ordre fra Gregorio Ríos, sjef for Yabráns sikkerhetsfolk,
og Alfredo Yabrán.
Etter å ha gått ut av gropen
nevner Los Hornos-gjengen at Prellezo hadde en telefonsamtale.
Prellezo ringer Luna og sier: "Gratulerer med dagen."
Merkelig nok var det ikke Lunas bursdag.
Det betydde nok "fullført oppdrag".
God dag.
Den andre februar 2000 kom endelig dommen.
Alle morderne ble dømt.
Gustavo Daniel Prellezo blir dømt til livstid uten prøveløslatelse.
Gregorio Ríos, opphavsmannen bak forbrytelsene…
Det var livstidsdommer.
Livstidsdommer uten prøveløslatelse for alle politibetjenter
og livstid i fengsel for sivile.
Den høyeste straffen i straffeloven
ble gitt til eks-politibetjentene Gustavo Prellezo, Sergio Camaratta og Aníbal Luna.
De tre dommerne brydde seg ikke om hvem som fyrte av.
Men om at alle hadde vært der, så de deltok i forbrytelsen.
LIVSTID FOR CABEZAS' MORDERE
Og jeg begynte å gråte. Det gjorde vondt.
Ikke bare var jeg sint, jeg var knust.
Men jeg er veldig sint og hater dem.
Mordere!
Dere fikk det dere fortjente!
Argentina!
DESEMBER 1999
I desember 1999 avholdes valget, og verken Duhalde eller Menem vinner.
De la Rúa vinner.
Don Fernando de la Rúa.
Jeg tror sannheten om hvordan Cabezas ble drept
forandret betydningen av politikken som kom.
Selv om det var en kriminell handling,
forvandlet dens betydning den til en viktig politisk sak.
Det var slutten på guvernørens politiske karriere.
Han tapte ikke bare valget, men også seg selv.
Han kunne ikke fortsette med sine politiske ambisjoner.
Publikum begynte å se korrupsjonen
og omfanget av tarvelighet i politiske myndigheter,
de innså også hvor forsvarsløse de var.
Rettferdighet!
-Cabezas! -Her!
Protestene mot forbrytelsen mot José Luis ble noe annet.
Den representerte alle urettferdighetene
i det argentinske samfunnet.
Før drapet på Cabezas, hadde andre forferdelige handlinger skjedd,
som drapet på María Soledad Morales,
angrepet på den israelske ambassaden og AMIA…
…drapet på soldaten Carrasco,
eksplosjonen i Río Tercero,
Carlos Menems juniors dødsfall under uhyggelige omstendigheter…
Alt dette ble dråpen som fikk begeret til å renne over,
og folket sa "nok".
Etter Cabezas var det mange tilfeller
der folk gikk ut i gatene og krevde og ba om
å endre hendelsenes utfall. Flere ganger.
DESEMBER 2001
IKKE GLEM CABEZAS
Forbrytelsen mot José Luis Cabezas fanget opp alle Argentinas plager.
I lys av hendelsene, dommene var ikke milde,
men fullbyrdelsen av dommene var mild, for morderne slapp ut tidlig.
Noen få år senere, en skammelig kjennelse
fra Buenos Aires-provinsens annulleringsdomstol reduserte straffen,
og etter det, på kort tid, syv eller åtte år,
begynte de å slippe ut, og alle er frie i dag.
De er en fare for samfunnet.
IKKE GLEM CABEZAS
Aldri igjen.
Måtte ingen flere foreldre lide for sine barn slik vi gjør.
Av og til får jeg følelsen av at han åpner døren og sier:
"Mamma, det var ikke meg de brente. Jeg er her. "
Jeg skulle ønske at José Luis ble kjent
for den han var.
Og ikke for det som skjedde.
Ikke for dette.
Han kunne aldri ha forestilt seg hva hans død ville forårsake.
Han var en vanlig fyr. Han gjorde sakene vi ba ham om å gjøre og ga sitt beste.
Han gjorde jobben sin best mulig.
Det er minnet jeg har om ham.
Minnet om José Luis Cabezas er som
bakgrunnsmusikk som følger meg gjennom livet.
Hver dag i livet mitt, selv om det bare er i et minutt, husker jeg Cabezas.
Han er ikke en helt eller helgen.
Han er en lærepenge.
En følelse av hva som er rett og hva som ikke er det,
som en følelse av hva å utføre journalistikk er og hva det er til for.
For oss journalister, som går inn og ut av folks liv,
når noe skjer, når det er et jubileum, det er én ting.
Når du er der, nær en familie som lider,
innser du at det som er nyheter for oss er en daglig tragedie for dem.
Og det er den manglende tallerkenen på bordet…
…klærne foreldrene beholdt i årevis
for å huske ham.
Det er det forferdelige fraværet i hverdagen deres.
Det er ikke bare nyheter. Det er folk. Det er historier.
Og det kan være hvem som helst av oss.
For de som elsket José Luis,
gjør fraværet av ham veldig vondt.
Men for morderne vil nærværet hans alltid gjøre vondt.
MONUMENT FOR JOSÉ LUIS CAEBEZAS GROP I GENERAL MADARIAGA
Los Hornos-gjengen, González, Auge, Braga og Retana
ble dømt til livstid i fengsel.
De slapp ut mellom 2004 og 2007 ved å utnytte domreduseringsloven "2X1".
Retana døde i fengsel i 2001.
Ríos, politisjef Gómez, og betjentene Prellezo, Luna og Camaratta
fikk livstid uten prøveløslatelse. De fikk strafferettslige fordeler og ble løslatt.
Camaratta døde i Dolores fengsel i 2015.
Eks-politi Belawsky ble frikjent, men ble dømt til fire års fengsel
for svindel knyttet til kjøretøyet.
Hun sonet straffen og ble løslatt i februar 2000.
Prellezo tok en jussgrad i fengsel. I 2017 ble han prøveløslatt.
Cabezas-familiens iherdige klager har hindret ham i å jobbe profesjonelt
før dommen er ferdigsonet.
Tjuefem år etter forbrytelsen mot Cabezas
er ingen av de involverte i drapet i fengsel.
Familien fortsetter å kjempe for minnet hans og mot straffrihet.
TIL MINNE OM JOSÉ LUIS CABEZAS 1961-1997
Tekst: Knut Normann