Downloaded from YTS.MX
Se spune că poţi să trăieşti toată viaţa în ţinutul tigrilor.
Official YIFY movies site: YTS.MX
şi să nu vezi niciodată un tigru.
Sunt foarte secretoşi, greu de observat şi sunt de neegalat.
Tigrii domină totul în pădure.
Femela aceasta caută ceva de mâncare.
Din păcate pentru ea, şansele nu sunt în favoarea ei.
Doboară doar o pradă din zece.
Prada ei are un avantaj neaşteptat.
Cerbul-pătat se sperie uşor.
Pentru a prinde un animal atât de sprinten,
tigroaica trebuie să se apropie foarte mult de el.
Camuflajul n-o ajută prea mult.
Cerbul e vigilent la orice sunet, miros şi mişcare rapidă.
De data asta nu merită efortul.
Tigroaica trebuie să economisească combustibil.
Mai ales pe vremea asta.
E mamă, are doi pui de hrănit.
Un mascul şi o femelă cam de un an.
Amândoi sunt departe de a fi independenţi.
Aceşti pui sunt norocoşi.
Mama lor e expertă în ale vânătorii. Nu vor muri de foame.
În curând, vor trebui să înveţe să vâneze singuri.
O masă bună pe zi, fiindcă aici, în estul îndepărtat al Rusiei,
iarna, temperaturile de -8 ̊C nu sunt neobişnuite.
De mii de ani, tigrii-siberieni, cunoscuţi şi ca tigri-Amur,
ocupă colţul de sud-est al Rusiei.
Pe 23.000 kmp de sălbăticie, declaraţi rezervaţie naturală,
într-un lanţ muntos neatins, numit Sihote-Alin,
cunoscut şi ca Paradisul Tigrilor.
Aici, pădurile sunt pline de vânat: mistreţi şi cerbi-pătaţi.
Eu şi familia mea trăim în pădurea asta de generaţii.
Suntem cunoscuţi ca făcând parte dintr-o serie de tigri.
Aceste rezervaţii sunt ultima noastră fortăreaţă.
600 dintre noi trăiesc acum în estul îndepărtat al Rusiei.
Suntem cele mai mari feline sălbatice.
Avem nevoie de spaţiu ca să explorăm şi să vânăm.
Mai ales dacă eşti masculul dominant, ca mine.
Împart teritoriul cu mai multe femele.
Una dintre ele e tigroaica, mama puilor noştri.
Curând, puii vor trebui să plece, ca să le facă loc celor noi.
Tânărul mascul va hoinări ca un nomad până îşi va găsi propriul paradis.
Căutarea ar putea fi periculoasă.
Unele feline îşi extind teritoriul aşa de mult, că depăşesc rezervaţia.
E un risc pentru orice tigru tânăr.
În urmă cu doar câteva decenii,
tigrii din Rusia aproape că au dispărut în urma vânătorii.
Oamenii au vândut puii la grădini zoologice şi circuri de pe tot globul.
Adulţii o duceau şi mai rău.
Zeci dintre erau ucişi de brigăzi speciale în fiecare an.
Numărul nostru a scăzut la circa 30 de indivizi.
Oamenii erau duşmanii noştri.
Astăzi, lucrurile stau cu totul altfel.
Tigrii sunt protejaţi în toată lumea.
Odată cu protecţia vine şi o anumită notorietate.
Aceşti cercetători sunt aici pentru a ne studia comportamentul.
Suntem megafauna charismatică !
Instalează camere video în toată pădurea mea.
Vor să ştie tot felul de lucruri.
Cum comunicăm noi, tigrii.
La ce vârstă învaţă puii să vâneze ? Nu-i aşa că sunt drăguţi ?
De cât spaţiu au nevoie tigrii ?
Câţi ne vom înghesui pe un singur teritoriu ?
Când suntem mai activi ?
Cât de des ne marcăm teritoriul, să le transmitem un mesaj altora ?
Vor să ştie dacă migrăm aşa cum fac oamenii.
A fost nevoie de 80 de ani de conservare riguroasă
pentru ca populaţia noastră să-şi revină aici.
Dar există o problemă: cu cât supravieţuiesc mai mulţi tigri,
cu atât ne trebuie mai mult spaţiu ca să prosperăm.
Hrana se împuţinează spre nord chiar şi dacă nu înaintăm mult.
Mai bine rămânem aici, unde există fiinţe diverse.
Munţii Sihote-Alin sunt unici în această privinţă.
Aici supravieţuiesc atât specii subartice, cât şi subtropicale,
găsindu-şi un cămin în zona aceasta.
Cine sau ce nu şi-ar dori să trăiască în acest paradis primordial ?
Muscarii-paradisului-asiatic, în perechi,
sosesc în mai din Asia de Sud.
Truda creşterii puilor este împărţită de părinţi.
Rar vezi un exemplar.
În schimb, cerbii-pătaţi sunt numeroşi,
mai ales în zona sudică a regiunii noastre.
După o iarnă lungă, cerbii sunt subnutriţi.
Pe lângă că îşi astâmpără setea, caută şi minerale vitale în nămol,
să îşi suplimenteze dieta formată din iarbă, frunze, ciuperci şi ferigi.
Îmi simt prezenţa.
E şi un pui.
Una dintre ele dă alarma.
Măcar turma ştie cine e şeful aici.
Acum, acest tânăr cerb e al meu !
O să mănânc bine înainte să îngrop leşul ăsta,
ca să-l ascund de necrofagi.
Mama puilor sigur ar împărţi prada cu ei.
Ca să-mi păstrez coroana, eu nu o împart cu nimeni.
Mâncarea mă moleşeşte.
E timpul pentru un pui de somn.
În restul Rusiei, sarcina de lider al prădătoarelor le aparţine urşilor.
Urşii sunt cele mai adaptabile mamifere de pe planetă,
omnivore care se hrănesc cu fructe de pădure,
cu ouă luate din cuiburi sau cu mamifere mai mici.
Când va veni sezonul, va exista în râu somon proaspăt din belşug.
Odată la patru ani, ciclul lor de reproducere e la apogeu.
Apar mulţi peşti în susul râurilor de munte.
Acolo depun icre înainte să moară.
Tot ce trebuie să facă tigrul e să ia o masă gata gătită.
Mă bucur că am ocazia să mă îngraş pentru iarnă.
În munţi ca aceştia nu ai parte în fiecare an de un anotimp bogat.
O recoltă slabă ne afectează pe noi, felinele, ca pe orice altă vietate.
Unii tigri ajung să vâneze pui de urs.
Sau să caute hrană acolo unde trăiesc oamenii.
Atunci încep problemele.
Se întâmplă lucruri rele când tigrii părăsesc pădurea.
Cineva a fost filmat.
Feline contra câinilor. Aceeaşi poveste veche.
Trebuie să fi fost un tigru flămând.
Satul Kutusovka este la marginea vestică a munţilor,
chiar lângă rezervaţia tigrilor.
Sunt circa 100 de oameni şi, acum, un animal de companie mai puţin.
Aseară, un tigru a ucis alt câine, care era legat într-o curte.
Iuri Kolpak şi echipa sa de experţi în tigri au fost chemaţi să investigheze.
Echipa lui Kolpak colaborează cu autorităţile
şi cu Centrul pentru tigri-Amur, un grup de conservare.
Misiunea lor e simplă:
să detensioneze conflictul dintre tigri şi oameni.
Nu au multe indicii, doar o zgardă şi câteva smocuri de blană.
N-am făcut-o eu.
Sper să nu fie niciunul dintre tigrii din familia mea.
Nimeni nu-şi doreşte alte atacuri de acest fel.
Pentru nişte oameni, Kolpak şi ai lui se pricep să ne găsească.
Echipa va construi un profil al tigrului-problemă
folosind indicii pe care le va găsi sau înregistra.
Şi eu vreau să ştiu cine e făptaşul.
Vine toamna în ţinutul din Rusia al tigrilor.
E plăcut la început.
Puii mei au acum aproape doi ani.
Mama lor nu îi va mai hrăni.
E un semnal că e timpul să găsească un mod de a se descurca singuri.
Puiul mascul nu mai e aşa mic.
Sora lui deja pare pitică pe lângă el.
Nu mă deranjează dacă femela rămâne lângă mama ei,
dar masculul trebuie să plece.
Teritoriul înseamnă totul pentru noi.
Fără el, tigrii nu pot supravieţui mult timp.
Găsirea unui teren nerevendicat va fi cea mai mare provocare din viaţa lui.
Cu puţin noroc, primul lui an de independenţă
va fi plin de oportunităţi.
Dacă arborii chiar comunică între ei,
atunci pădurea din estul îndepărtat e ca un spectacol de operă.
Un copac de aici ştie toate rolurile: pinul-coreean.
În fiecare an, aceşti pini fac fructul lor aparte: conurile de pin.
O dată la patru ani, e o explozie. Toată lumea profită de ea.
Mistreţii, dornici să se-ngraşe înainte de venirea iernii,
se înfruptă din proteinele dense.
De fapt, oamenii iubesc lemnul de pin şi fructele lui atât de mult,
încât apără acest copac aşa cum ne apără pe noi, tigrii.
Şi veveriţele-siberiene exploatează abundenţa oferită de pini.
Pe pantele însorite,
stejarul-manciurian e o altă sursă prolifică.
Acoperă solul cu ghinde.
Recompensa cade din copaci.
Asta înseamnă că numărul cerbilor creşte !
E o veste bună pentru tigri !
Zona mea din paradisul tigrilor include un bazin hidrografic izolat.
Unii numesc această zonă vastă jungla amazoniană din Rusia
datorită faunei ei diverse.
Şi aici nu există doar patrupede.
E şi casa neamului de vânători-culegători udeghe,
care îşi câştigă existenţa din ce creşte sub coronament.
Da, îl ştiu pe omul ăsta.
Klim vine aici în fiecare an. Caută vânat mic.
Samur. Pentru blană.
Un animal atât de mic n-are nicio valoare pentru mine.
Le merge bine când e frig.
Klim are mult de lucru ca să îi prindă.
Uite cât de absorbit e de drăcia lui !
E cam neîndemânatic.
Oamenii nu pot să muşte şi să rupă gâtul prăzii.
Klim trebuie să aştepte iarna ca un samur să muşte momeala.
Udeghe populează estul Rusiei de câteva secole.
Însă tigrii au apărut primii aici, acum zeci de mii de ani.
Klim ştie că nu suntem niciodată departe de el.
Vrea să vadă cât de recent am trecut pe aici.
Regula de aur a lui Klim e să te fereşti de tigri.
Iarna vine repede, aproape peste noapte.
Şi ce avem aici ?
Fiul meu îşi va testa noile abilităţi de vânător.
În iarna rece a estului îndepărtat al Rusiei,
toate creaturile luptă
pentru a supravieţui în stratul gros de zăpadă.
Fiul meu, tânărul mascul, e printre ele.
Dacă nu va ucide o pradă, va îngheţa.
E de înţeles dacă credeţi că e uşor să prindeţi prada.
Cerbii au reflexe incredibile.
O simplă schimbare a vântului poate aduce mirosul tigrului.
Dacă îmi văd puiul sau îl miros, s-a terminat totul.
Aceşti cerbi au fost prea rapizi.
Fiul meu nu-şi permite să piardă caloriile necesare ca să doboare unul.
Va învăţa.
Miile de kilometri de pădure virgină ar trebui să fie un spaţiu suficient
pentru ca un mascul tânăr să-şi stabilească un teritoriu.
Dar acolo nu trebuie să fie
alţi masculi puternici, sănătoşi, aflaţi deja la conducere.
Ca nişte regi, patrulăm de-a lungul tuturor graniţelor domeniului nostru.
Urina şi mirosul nostru stau de strajă,
apărându-ne domeniul, prada şi femelele.
Niciun mascul tânăr n-ar trebui să se pună cu noi, bătrânii.
Mesajul e clar: locul acesta e exclusiv al meu !
În decembrie, râul e deja îngheţat.
Imediat ce se întăreşte gheaţa, Klim poate pleca la vânătoare.
Îl las să ia câteva animale.
Dar Klim tinde să se concentreze pe recolta care aduce bani:
samur, peşte, fructe de pădure şi plante medicinale.
E prea preocupat de capcanele lui ca să deranjeze un tigru.
Câţiva vânăm în ţinutul acesta: eu şi o femelă de-a mea.
Ucidem 60-70 de animale pe an.
Mai ales cerbi, elani şi mistreţi.
Klim ţine minte unde suntem.
Stau şi eu cu ochii pe el.
Avem noroc, acesta e unul din puţinele locuri
în care nu există conflicte între om şi tigru.
Klim ştie că nu trebuie să fure carnea vânată de un tigru.
E tabu.
Şi crede că uciderea tigrilor aduce ghinion.
În timp, cei din neamul lui Klim
au fost împinşi tot mai departe în sălbăticie, ca tigrii.
De fapt, sălbăticia asta n-ar exista dacă n-ar fi udeghe.
Protecţie, de dragul ambelor tabere. Destinele noastre sunt întreţesute.
Udeghe şi tigrii: ambii mânaţi
de dorinţa de a-şi păstra preţioasa suveranitate.
Vine una dintre femelele mele, care face ce ştie mai bine.
Se pricepe să vâneze.
Şi ştie cum să obţină exact ce vrea.
Ia te uită !
Un cerb tânăr.
Paşte singur.
Departe de turmă.
Ce poate fi mai bun...
...pentru o tigroaică flămândă ?
Fălcile ei puternice dau lovitura de graţie.
Ce pradă pe cinste !
Trebuie să-şi ţină comoara la loc sigur,
ca să se hrănească cu ea mai multe zile.
Căci temperaturile de -20 ̊C sunt nemiloase.
E valabil şi pentru aceste ciori.
Câteva păsări zgomotoase nu-mi deranjează tigroaica.
Are destulă carne.
Leşul îi va hrăni pe ea şi pe prietenii ei din pădure
în următoarele câteva zile.
Oase, sânge, tot.
Calea e liberă, fraţilor.
Cina !
De la distanţă, ciorile nu par aşa mari.
Decât dacă eşti nevăstuică.
Va găsi o cale de a-şi lua partea.
Mai lasă-mă !
Între timp, chiar deasupra superbilor munţi Sihote-Alin,
fiul meu a rătăcit spre vest, căutând încă un loc unde să se stabilească.
Încă nu ştie, dar tocmai a intrat în rezervaţie.
Nu a mai văzut aşezări omeneşti.
S-ar putea să iasă urât.
Cât de ciudat sună şi miroase !
Dacă o ţin tot aşa, pierzând atâta lemn, vom fi condamnaţi la moarte.
Câinii au intact simţul mirosului.
Acesta e primul care simte mirosul invadatorului felin.
Nu !
E fiul meu.
Tânărul mascul va simţi pentru prima dată gustul civilizaţiei.
Acum, oamenii l-au dibuit.
Aş vrea să fie altă felină ghinionistă în căutare de hrană, nu el.
Dar nu, e sânge din sângele meu.
A scăpat !
Nu toţi tigrii sunt atât de norocoşi.
An de an, omul pătrunde tot mai mult în locuri sălbatice.
Pe noi, tigrii, contactul cu oamenii...
...ne aduce la limita tragediei.
Blana şi oasele noastre încă se caută pe piaţa neagră.
Bună dimineaţa, Kutusovka !
Nu sunt multe de raportat aici.
Asta dacă nu eşti câine.
Încă un câine a fost răpus.
Când sunt legaţi în lanţ, aproape că sunt o pradă prea uşoară.
Kolpak şi echipa lui de specialişti în tigri cred că e opera unui tigru.
Întind o capcană pentru felină.
Capcana declanşează un semnal radio care va alerta echipele,
ca să poată tranchiliza animalul cât mai repede.
Cel puţin acesta e planul. Sper că nu e băiatul meu.
În cabană, echipa compară imaginile
filmate de camerele instalate prin sat.
O anumită femelă tot apare în imagini.
Cine e ? Sper să nu fie altă tigroaică din familia mea.
Întreaga localitate e în alertă.
În cadrul vechii rivalităţi dintre câini şi feline, nu există dubii.
Noaptea îi aparţine tigrului.
Nu facem zgomot, ne furişăm
şi, când vă aşteptaţi mai puţin, ne năpustim supra voastră.
Ca de obicei, câinii dau primii alarma când apar tigrii.
A doua zi, localnicii află noi veşti proaste.
Doi câini au fost ucişi. Unul a fost devorat la faţa locului.
Oamenii adună puţinele indicii rămase.
Totul sugerează că tigroaica solitară s-a întors.
Se pare că, oricine ar fi, e încă în libertate.
Kolpak şi echipa merg în pădurea din apropiere.
Mărimea urmelor de labe confirmă că este vorba de acea femelă.
Am mai văzut procedura asta.
Oamenii vor încerca s-o prindă şi s-o sedeze.
Ştie că e urmărită.
Cu grijă, oamenii se apropie de tigroaica misterioasă.
Animalul şi oamenii aşteaptă ocazia perfectă.
Au prins-o.
A fost nimerită cu o săgeată cu tranchilizant.
O să adoarmă curând.
Nu ştiu din ce clan face parte această tigroaică.
Pare tânără, ceea ce e bine.
Peste câteva săptămâni va fi mutată într-o zonă sălbatică din vest,
departe de belele.
Poate nu va trăi la fel de mult în sălbăticie ca la zoo,
dar măcar va fi liberă.
Primăvara e mereu bine-venită în Amur, tărâmul tigrilor.
Pădurea se colorează şi trezeşte sunete noi.
Chiar şi cântece.
Creaturi precum broasca-lui-Dybowski cântă melodia vieţii.
În mai, o săptămână sau două,
solul e presărat cu florile de neon de Rhododendron dauricum.
Bazinului hidrografic al râului devine un fel de rai.
Nu e de mirare că fiul meu, tânărul mascul, e atras de acest loc.
E în aval de teritoriul meu, nu prea aproape de casă.
Ar putea fi locul perfect unde să se aşeze la casa lui, cu o excepţie.
Vântul transmite un mesaj nu prea subtil.
Alt mascul dominant e conducătorul aici.
Fiul meu şi-a învăţat lecţia.
O luptă cu un străin puternic ar putea fi fatală.
Viitorul tigrilor ruşi e decis aici, în lumea modernă, de oameni.
În septembrie, Vladivostokul,
cel mai mare oraş din ţinutul tigrilor,
şi Centrul pentru tigrii-Amur, un grup ecologist,
găzduiesc Ziua Tigrilor.
E cea mai mare sărbătoare a celei mai mari feline din lume,
tigrul-siberian.
Şi asta e bine.
Când aceşti copii vor fi mari, soarta noastră va fi deja pecetluită.
Este un paradox al naturii.
Unde prosperă marii răpitori, întregul sistem e înfloritor.
Ca şi voi, noi, tigrii, avem nevoie de spaţiu în care să hoinărim
şi de locuri în care să ne facem nevăzuţi.
E singurul mod de a trăi netulburaţi,
ascunşi vederii, cei mai puternici.
Totul porneşte de la pădure
şi de la producţia imensă de hrană oferită de aceşti copaci.
Hrană care atrage muscarii-paradisului-asiatic
să se îndoape cu insecte în fiecare vară
şi să profite de belşugul exploziv din zona boreală.
Potârnichea-siberiană e localnică.
Ciuguleşte acele molizilor iarna şi trece la zadă în lunile mai calde.
Mistreţii din zonă au familii mari.
Se găsesc din belşug, ca să zic aşa.
Apropo de belşug,
când cerbii-pătaţi intră în rut, ştii că iarna va sosi curând
Mistreţii şi cerbii sunt prada preferată a tigrilor
şi a vărului nostru ameninţat cu dispariţia, leopardul-siberian.
Dar şi a râsului.
Protejaţi tigrii şi ţinutul în care trăim !
Şi salvaţi toate celelalte animale !
În toţi anii în care am cutreierat această rezervaţie,
am văzut multe specii a căror populaţie îşi revine.
E o revenire remarcabilă.
Cât despre fiul meu, tânărul mascul pe care-l urmăresc atent,
călătoria lui lungă şi riscantă îşi arată în sfârşit roadele.
A parcurs cu succes sute de kilometri spre vest şi nord
din locul în care s-a născut...
...ca să ajungă exact aici.
Niciun alt mascul nu mai revendică valea acesta. E doar a lui.
Bun venit în cartier !
E norocos. O femelă tânără locuieşte şi ea aici.
Acest petic de paradis al masculilor tocmai a devenit mult mai promiţător.
Pădure virgină, pradă bogată, lipsa rivalilor
şi o tigroaică tânără care să-ţi ţină companie.
Nu e rău !
Nu e rău deloc.
Traducerea: Ovidiu-Gheorghe Ruţa