Downloaded from YTS.MX
ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ ФІЛЬМ NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Поліція?
Потрібна швидка на вулицю Тійоль.
Ми знайшли людину
зі зв'язаними руками й ногами. Рот був заклеєний скотчем,
голова сильно розбита.
Людина притомна?
Наразі так, але він сильно постраждав.
Каже, що його викрали в Німеччині.
Він у розшуку за умисне вбивство.
Умисне вбивство?
І вже давно.
Цій справі вже 30 років.
Чотирнадцятирічну французьку дівчинку, Калінку, було вбито у 1980-х роках.
Ця справа набула неочікуваного характеру.
Батько, який боровся.
Який ніколи не припиняв боротьбу.
Він знав, де живе вбивця його доньки.
І я придумав, як допомогти йому.
Ось так, просто.
Що ти робитимеш?
Що б ти зробив як батько?
На що ти здатен заради своєї дитини?
ЛІНДАУ, НІМЕЧЧИНА
10 ЛИПНЯ 1982 РОКУ
Це було рано-вранці.
Задзвонив червоний телефон.
Я зняла слухавку.
Мені сказали: «Непритомна людина», назвали адресу.
Я одразу подумала:
В. МАЄР, ЛІКАРКА
«Це ж не може бути у Кромбаха.
Він лікар, нащо нам туди?
Він вибіг
і сказав: «Здається, уже запізно».
Він завів нас до кімнати,
де лежала дівчинка. Мертва.
То була Калінка, його пасербиця.
Він був і збуджений, і зібраний водночас.
Мати ж плакала.
Вона була вщент спустошена.
У мене промайнула думка, що в дівчинки вже почалося трупне задубіння.
Уже виходячи, я помітила
канюлю в її руці.
Я спитала: «Що ви їй вкололи?»
Він відповів: «Кальцій». Він подумав, що кальцій допоможе.
«Вона весь день була на сонці».
Тож він подумав:
«Це все через спеку».
Так він сказав.
Трагічний випадок.
Він не давав мені спокою.
Я хотіла знати, як дівчинка померла.
Це не була природна смерть.
Я думала, що щось не так.
ПЕШБЮСК, ФРАНЦІЯ
Десятого липня 1982 року
мати Калінки подзвонила мені вранці
й повідомила жахливу новину: моя донька померла.
АНДРЕ БАМБЕРСЬКІ, БАТЬКО КАЛІНКИ
Вона розповіла, що в Калінки була сильна реакція на сонячний удар.
Я був геть пригнічений, наляканий.
ПЕШБЮСК, ФРАНЦІЯ
До Німеччини я прибув уночі.
Наступного дня на машині поїхав до лікарні.
Бачу перед собою обличчя Калінки.
Калінка була чарівна. Вона була…
улюбленицею батьків.
Надзвичайно мила дитина.
Вона завжди посміхалася, ще з раннього дитинства.
«Калінка» —
це квітка
з лісів Мазурії.
До того ж польською…
Це слово, що звучить.
Тобто мелодійне слово.
Я помолився,
щоб її душа спочивала з миром.
І поїхав.
Наступного дня я приїхав до її матері,
щоб побачити Ніколя.
Тоді йому було лише років 11-12.
Він сказав мені,
що вони з сестрою провели день як завжди.
Калинка не була перевтомленою.
Тоді я почав відчувати,
що щось тут не так.
Смерть молодої здорової дівчинки в чудовій фізичній формі.
Я не розумів.
Я намагався зрозуміти, що то був за сонячний удар.
Ліндау — тепле, сонячне місто, 29-30 градусів.
Але ж
у порівнянні з Тулузою там не дуже спекотно.
Було складно
повірити в певні речі.
ПЕШБЮСК, ФРАНЦІЯ
СІМ'Я БАМБЕРСЬКІ
Мати Калінки запропонувала поховати її в Пешбюску.
Здається, у день поховання
почали ширитися чутки
про те, що Калінка померла від передозування.
Я Елізабет Араґон, сусідка Андре Бамберські.
Ми були на цвинтарі.
Це все, що ми могли зробити.
Я говорила про це зі своїми сусідами, які сказали мені:
«Подейкують, що вона померла
від ін’єкції,
яку їй зробив вітчим для засмаги».
Ось так усе пояснювали тоді.
Внутрішньовенна ін'єкція для засмаги?
Вас засмучували ці чутки?
Так, це правда,
але ж був розтин.
Коли її мати їхала, я попросив її
надіслати мені копію протоколу розтину.
Може, за тиждень чи два
я трохи зірвався, скажімо так.
Я розлютився, що досі не отримав цього протоколу.
Коли ви запідозрили пана Кромбаха?
На початку жовтня 1982 року.
Коли ознайомився з протоколом.
Він був написаний повністю німецькою.
Отже, мені його переклали.
У ньому було вказано,
що чотири літри вечірньої їжі Калинки
потрапили назад у шлунок, у трахею,
потім у легені. Вона задихнулася.
Навіть я, який геть нічого не знав ані про медицину, ані про розтини…
Щойно я прочитав це…
Було очевидно,
що Калинка померла через регургітацію,
а не від сонячного удару.
Але двоє судових медиків
відмовилися вказати причину смерті в письмовій формі.
Я хотів відверто поговорити про це з її матір'ю.
Вона відповіла, що не читала протокол розтину!
Чому?
Було багато неприродного.
Наприклад, ушкодження статевих органів.
Тобто аномалії, очевидні для простої людини.
Поранення на правій статевій губі.
Відсутність відомостей про те,
чи мав місце статевий акт перед смертю?
Для мене це були очевидні речі, тож я був упевнений:
«Тут дійсно щось не так».
ТУЛУЗА, ФРАНЦІЯ
Александр Парра-Бруг’єр. Я став адвокатом по цій справі у 2010 році.
Коли мати Калінки Бамберські
запропонувала мені взяти участь у цивільному процесі.
Ще на похороні вона відчула, що пан Бамберські збирається
виставити її співучасницею вбивства їхньої доньки.
Бо він хотів знати, що сталося, а її влаштувала версія Кромбаха.
Пані Ґонен була дружиною лікаря, але не розумілася на медицині.
Отже, вона сприйняла як належне пояснення Дітера Кромбаха.
Вона не мала підозр щодо вчинення злочину.
Звісно.
Шеф поліції поставив йому п’ять запитань телефоном.
Пан Кромбах записав їх і відповів письмово вдома.
ОСКІЛЬКИ В МЕНЕ БУЛО ЗАБАГАТО РОБОТИ, МЕНІ ДОЗВОЛИЛИ ВІДПОВІСТИ ПИСЬМОВО
Не було навіть розслідування.
Пана Кромбаха жодного разу
не викликали на усний допит.
Він пише: «Спочатку я підготував 250 мг Солю-Декортину,
щоб вивести її зі стану шоку.
Я також намагався робити ін'єкції в серце».
Я хотів знати більше подробиць про те, що сталося.
Тому ми звернулися
до Генеральної прокуратури Мюнхена.
МЮНХЕН
ВОЛЬФҐАНҐ АЙЗЕНМЕНҐЕР, СУДОВИЙ ЛІКАР
Мене звуть Вольфґанґ Айзенменґер.
Ми в інституті в Мюнхені
отримали шматочок шкіри,
ідентифікований як місце ін’єкції на руці.
З токсикологічної точки зору ми не виявили жодних отруєнь,
що могли б спричинити смерть.
Що ви думаєте про уколи,
які Кромбах робив Калінці для реанімації?
ІН'ЄКЦІЯ 250 МГ
Для лікаря незвично, скажімо,
робити подібні твердження.
Пан Кромбах сказав на своєму слуханні,
що знайшов дівчинку
в стані трупного задубіння, у ліжку.
Коли настає трупне задубіння,
абсолютно безглуздо здійснювати реанімацію.
Щось не так, ця людина каже неправду.
Але щодо причини смерті цієї дівчинки,
це не привело нас далі.
Цього було недостатньо, щоб довести вбивство,
беззаперечно довести умисне вбивство.
Це було питання репутації
й судової оцінки.
Мене звуть Патрісія Жолі, я журналістка.
До смерті Калінки
Кромбахи були змішаною сім’єю,
де всі жили у злагоді.
Калінка Бамберські, її брат Ніколя,
а також син і дочка Кромбаха, Борис і Діана.
Перша дружина Кромбаха померла у 24-річному віці.
Мати Калінки не говорила німецькою,
вона повністю довіряла Дітеру Кромбаху.
Була переконана, що він ні в чому не винен.
Вона казала, що він хороший батько
й ніколи не робив нічого недоречного
відносно її доньки.
Дітер Кромбах — дуже люб'язна людина, весела,
сповнена радості життя.
І німецьке правосуддя справу не розглядало.
Гарний лікар у білому халаті…
Мало хто сперечатиметься з лікарем.
Пан Бамберські є дипломованим бухгалтером,
це дуже серйозна людина, досить аскетична.
Він пережив зраду, від нього пішла дружина.
Вона розлучилася з паном Бамберські.
РОЗЛУЧЕННЯ
Андре Бамберські завжди йде до кінця.
Усе перетворюється на одержимість.
Усе має бути як слід, строго, чітко.
Ця послідовність, ця завзятість… аж до одержимості.
У червні 1983 року
я написав прокуророві,
щоб дізнатися, якими будуть наступні етапи розслідування.
А він відповів,
що Калінка померла природною смертю
й це не потребує подальшого розслідування.
Тобто: ідіть собі, немає тут на що дивитися.
Я дуже важко сприйняв це.
Я написав листівку.
Зробив 5000 копій.
ПЕШБЮСК
І поїхав до Ліндау.
Я хотів винести це в публічну площину.
То був день пивного фестивалю.
Багато людей на вулицях.
30 000-50 000.
І я почав роздавати людям ці листівки.
Прочитаю вам кілька рядків:
«Ви маєте знати, що в Ліндау живе злочинець.
Це доктор медичних наук, пан Кромбах.
Він убив мою чудову доньку Калінку.
До того ж факти з медичного звіту,
що дозволяють робити припущення про статевий акт,
не було взято до уваги. Чому?
Я публічно вимагаю правосуддя».
Я також ходив по терасах кафе, по магазинах,
роздавав листівки всім присутнім.
І Діана, донька Кромбаха,
прийшла з поліцією,
щоб мене заарештували.
Отже, мене заарештували, взяли під варту,
допитали й урешті-решт відпустили.
Я був упевнений, що Калінку вбив Кромбах.
І не збирався спускати руки.
Від самого початку
він був присутній на розтині,
що також є порушенням!
Мене звуть Ів Левано, я адвокат у Парижі.
Дітеру Кромбаху був потрібен французький адвокат, що володіє німецькою мовою.
Пан Кромбах вважає пана Бамберські божевільним.
Ми можемо описати його лише як божевільного.
Пан Кромбах не був присутній на розтині.
Він прийшов для впізнання тіла Калінки.
А потім вийшов із кімнати.
Судовий лікар сказав:
«Звісно, ми перевіряли,
чи не було слідів сексуального насильства.
І нічого не виявили».
Вони помітили ушкодження верхньої статевої губи.
Саме так.
Співробітники похоронного бюро одягають, миють тіло.
І можуть його пошкодити.
У липні було спекотно, тіло було дуже крихким.
У стані сильного розкладання.
От і все.
Двоє судових медиків
вилучили геніталії Калінки повністю.
І от що цікаво:
після цього
ми не знаємо…
Ніхто з тих, хто робив розтин, не кажуть, що зробили з ними.
У мене немає відповіді.
Але знов-таки, припустимо, ми кажемо:
«Пан Кромбах зробив так, щоб усе це зникло».
Тоді треба визнати:
«У пана Кромбаха є один, два, три, чотири, п'ять спільників».
Ліндау — невелике оздоровче містечко.
Дуже миле містечко.
Тут дуже багато туристів.
Кромбах?
Він мав успішну медичну практику,
охочих було багато.
Я була його пацієнткою.
Бо мене все влаштовувало.
Я не знала, чому померла дівчинка.
Я не знала.
А він був хорошим лікарем.
Справді чудовим діагностом.
Дуже веселим. Нічого поганого про нього сказати не можу.
А мати дівчинки — спокійна, дуже чемна людина.
Справді приємна людина, скажу так.
Вона втратила, фізично втратила, свою дитину.
А потім дізналася, що пан Бамберські
має серйозні підозри, що її чоловік,
якого вона ні в чому не підозрювала,
є вбивцею її доньки,
і що вона сама є його спільницею.
Я подумав і записав:
або ж вона брала участь у скоєнні вчинків,
що призвели до смерті Калінки,
або ж вона жодного разу не поцікавилася,
як померла Калінка,
що з нею сталося.
-Їхнє розлучення було спірним? -Так.
Це правда. Їхнє розлучення було спірним.
І через це все, що робить і каже пан Бамберські,
не слід брати до уваги.
Я познайомився з Даніель у Касабланці.
То було в 1965 році, їй ледве виповнилося 20.
Дані була гарною дівчиною — високою, милою білявкою.
Ми одружилися через рік.
Через півтора року народилася Калінка.
Коли народився Ніколя, вона вже стала справжньою старшою сестрою.
Перелом почався,
скажімо, на початку 1974 року.
З'явилися німецькі платівки.
З'явилися книги для вивчення німецької.
Я почав щось підозрювати.
Саме я встановив зв'язок
між цими фактами й паном Кромбахом.
Він був нашим сусідом, жив через три будинки.
І вона прямо сказала мені, що він є її коханцем.
Тоді ми вирішили
повернутися до Франції.
Я думав, що ми починаємо з нуля.
Життя наче пішло звичним шляхом, аж поки, рік по тому,
вона нібито не знайшла роботу в Ніцці.
Насправді Кромбах…
Він приїхав до Тулузи.
Я простежив за нею
і зрозумів,
що цілий тиждень, замість того, щоб їхати до Ніцци,
вона жила з ним у цій квартирі.
Саме я подав на розлучення.
Це певна форма бажання помсти,
стосовно всього, що було в минулому.
Помсти Кромбаху
й помсти їй.
Вона відчувала параною щодо всього, що казав пан Бамберські.
Мене звуть Філіп Мотта.
Я працюю журналістом у Тулузі близько 30 років.
Я познайомився з Андре Бамберські у 1985 році.
Я приїхав туди, роздумуючи,
чи можна зробити матеріал із цієї історії.
Це добре чи ні?
І перше, що мене вразило,
то був стос документів у нього в руках.
Викладення фактів, його думки…
Через те, що я пережив,
я не довіряю нікому.
Не просіть мене довіряти вам.
ДАНІ. «ПОЛЕГШИТИ ЇЇ СОВІСТЬ»
УБИВСТВО
Я все записую.
Слід сказати,
він має великий талант до ускладнення.
Після цих подій минуло три роки,
і він пропонує мені висвітлити цю справу.
Ми опублікували статтю.
Здається, це було перше, що написали про цю історію.
Не шедевр, але все ж дві повноцінні сторінки.
Ми діяли обережно, назвали матеріал «Дивна історія».
ДИВНА ІСТОРІЯ
Ще я розмовляв з її матір'ю.
Вона казала, що втомилася від усього цього.
Наскільки я зрозумів,
вона жила в Тулузі й на той час уже покинула пана Кромбаха.
Вона пішла від нього через зради.
Врешті сталося розлучення.
«Я потребувала підтримки після смерті доньки».
«Я йду».
Але…
Протягом ще п'яти років вона підтримувала з ним
дуже-дуже близькі стосунки.
Вона була впевнена, що він ні до чого.
ЧИ Є ДОКТОР ДІТЕР КРОМБАХ ЖЕРТВОЮ?
А потім доктор Кромбах дав мені інтерв'ю.
«Андре Бамберські звинувачує мене
від самого початку. Але ж він просто божевільний».
Він усе це відкидав.
«Пишіть, що хочете. Мені все одно».
Ось. Так він мені відповів.
Є людина, яка каже:
«Пан Кромбах — убивця».
Є пан Кромбах, який каже:
«Андре Бамберські — божевільний».
І є третя людина, яка каже: «Мені нічого сказати».
Отже,
у нас замало інформації, щоб розуміти, хто каже правду.
ДИВНА ІСТОРІЯ
Тоді ж, у 1985 році,
я дізнався, що комісія звернулася до прокуратури
з вимогою подальшого розслідування.
У тому числі з вимогою ексгумації тіла Калінки.
РОЗТИН, ПІСЛЯ ЕКСГУМАЦІЇ
Лікарі, що робили перший розтин, заявили, що повернули всі органи
до тіла Калінки.
ЗРАЗКИ ГЕНІТАЛІЙ
Але насправді органи до тіла повернуто не було.
ВИДАЛЕНО БЕЗ ЗАЛИШКІВ
Для мене ця ексгумація принаймні
надавала підтвердження спроби приховати докази.
Чиєї?
Не думаю, що зараз ми зможемо відповісти на це запитання.
Але німецька влада знову закрила справу.
Калінка була
порізана на шматки,
як свиня на бійні.
Але ніхто не хотів знати,
як і чому вона померла.
Хтось сказав, що оскільки Калінка була громадянкою Франції,
можна звернутися до французького правосуддя.
У мене знову з'явилася надія.
Я подумав, що французьке правосуддя існує.
У січні 1986 року я знайшов паризького адвоката,
метра Франсуа Жибо.
Я адвокат.
Я склав присягу в 1956 році.
Пан Бамберські приніс мені протокол розтину.
Після ексгумації Калінки.
Так, органи було видалено, їх не було в труні.
Це одна з таємниць.
Але це важливо, адже пана Кромбаха
не можна було переслідувати через зґвалтування чи його спробу.
Оскільки статеві органи зникли.
Відсутність доказів, якщо хочете.
Для мене це відмова в правосудді.
Це неприйнятно.
Пан Кромбах знайшов адвоката у Франції.
І, звісно ж,
пан Кромбах відмовився їхати до Франції.
Ми його розпитували, викликали до суду.
Він завжди відмовлявся.
Він завжди займав негативну позицію.
Ми не знаємо, чому померла Калінка Бамберські.
На цей час
аргументи на користь невинуватості настільки ж правдоподібні,
як і аргументи на користь провини.
СВЕНЬЯ МАУЕР-ҐЮНТЕР, КОЛИШНЯ МЕШКАНКА ЛІНДАУ
Пан Бамберські?
Він знав, що щось не так, і мав рацію.
Повністю.
Коли ви познайомилися з Кромбахом?
На початку 80-х.
Моя мати була його постійною пацієнткою.
Вона весь час брала нас із собою до його кабінету, коли ми були дітьми.
Спочатку це були ін’єкції кальцію.
Завжди лежачи, бо від них паморочилося в голові.
Але я не ставила запитань, мені було лише 14 чи 15 років.
Потім почалися ін'єкції заліза.
Мої батьки розлучилися на початку 1985 року.
Було багато домашнього насильства.
Пан Кромбах часто приходив як лікар
до мого батька, намагався його заспокоїти.
Потім мій батько переїхав,
і Кромбах почав запрошувати нас кататися на конях.
А потім у нього виникла ідея
поїздити верхи кілька днів у Камарзі.
Залишитися там на вихідні, з п'ятниці до понеділка.
Ми поїхали до Ніцци,
саме там було зроблене це фото.
Пам’ятаю, йому тоді було п’ятдесят.
Почалося все з:
«Чого ти, ну ж бо, поцілуй мене».
Але ми сприймали це як батьківську прихильність.
То було вперше, коли він перетнув межу?
Так. Безумовно.
Ми приїхали туди пізно, і в нас був один номер
з великим двоспальним і односпальним ліжками.
Односпальне ліжко було розкладним.
Він одразу сказав,
що спатиме на великому ліжку,
а ми можемо вибирати, хто спатиме поруч.
Сестра благала,
щоб я пустила її на маленьке ліжко,
а сама спала на великому.
Він приніс із собою лікарську сумку.
У нас був дефіцит заліза, і його потрібно було регулярно лікувати.
В якийсь момент я заснула і…
потім сталося сексуальне насильство.
Я була шокована, мене ніби паралізувало.
Шок, помножений на десять.
Я просто дозволила цьому статися.
Не наважилася рухатися чи щось говорити.
Я удала з себе мертву. Пам'ятаю, як він мене трусив,
бо думав, що я померла.
Він злякався, бо я удала з себе мертву.
Я не могла повірити, що це все насправді.
Тому я про це не говорила. Треба було звернутися в поліцію,
але ж ні…
Кромбах мав авторитет у Ліндау.
Це ж лікар!
У Німеччині лікарі — мало не святі люди.
«Це лікар зробив? Не може бути!
Вони не можуть такого зробити! Це неправда».
Ніхто не знав, що він був нарцисичним сексуальним збоченцем.
Що особливо цікавився юними дівчатами.
Як можна уявити, що лікар
міг би скоїти такий злочин?
Для мене це було чимось очевидним.
Тож я кажу,
він скористався тим, що Калінка
спала одна на першому поверсі.
Кромбах спустився униз
і зґвалтував Калінку.
Він зґвалтував її, але ані Даніель, ані німецька влада
не вважали, що він у чомусь винен.
Вони думали, що його обмовляють.
Що я все вигадав,
аби звести на нього наклеп.
У Франції
розслідування велося чимало часу.
Декілька років.
Але в 1988 році
три французьких професори медицини
підтвердили,
що смерть настала внаслідок шоку,
викликаного медичними діями пана Кромбаха.
Це призвело до регургітації.
І смерті Калінки внаслідок задушення.
Цей вирок обвинувальної палати
направив пана Кромбаха до суду присяжних
за вбивство.
Дев'ятого березня 1995 року
суд присяжних оголосив своє рішення.
Пана Кромбаха, звісно ж, там не було.
Його засудили до 15 років позбавлення волі.
Але лише за умисне насильство,
що призвело до ненавмисної смерті.
Разом із вироком було видано ордер на арешт.
Звісно ж.
Зазвичай,
якщо хтось невинний
і не має в чому себе дорікнути,
він захищається.
Це припускало, що він винен.
Я подумав: «Ну, це кінець. Це кінець».
Я чекав від генпрокурора
арешту пана Кромбаха.
І…
І його екстрадиції до Франції.
Але наприкінці грудня 1995 року я дізнався,
що в Міністерстві юстиції написали:
«Прошу не виконувати
обвинувальний вирок пана Кромбаха».
Мала місце політична блокада
на користь Кромбаха проти громадянина Франції,
який став жертвою німця.
І Німеччина сказала, що його судили в Мюнхені,
тож екстрадиції не буде.
Я страшенно страждав під час судового процесу
й відчув, що більше не можу нікому довіряти.
Ордер на арешт не виконувався,
тому що у своїй власній країні пан Кромбах вважався невинним.
От і все!
На початку березня 1997 року
мені зателефонував журналіст газети з Ліндау.
Він розповів, що доктор Кромбах зґвалтував у себе в кабінеті
пацієнтку, якій ще не було 16 років.
Бачите, я мав рацію.
Пан Кромбах — це справді сексуальний збоченець.
Мне звуть Барбара Фелькель,
я працюю на німецькому телеканалі ZDF.
Тридцять років тому жінок не сприймали серйозно.
Ви за те, щоб зґвалтування у шлюбі було визнане незаконним?
Ні!
Якщо вони зверталися в поліцію,
щоб повідомити про зґвалтування, що вони зазнавали сексуального насильства,
це висміювалося.
Тож у 1997 році проходили великі дебати у німецькому Бундестазі,
необхідно було реформувати закон про сексуальні злочини.
У поїзді я прочитала невеличку статтю в газеті.
У ній розповідалося про доктора Дітера Кромбаха,
який зґвалтував 16-річну дівчину у своєму кабінеті.
І отримав за це два роки умовно.
Ґвалтівник залишився на волі.
Я почала вивчати цю справу.
У Ліндау на Боденському озері справа викликала великий резонанс.
Доктору Кромбаху загрожувало 10 років.
Ніхто тут не розуміє м’якого вироку.
Було зібрано понад 2200 підписів,
щоб довічно позбавити його права наближатися до пацієнтів.
Я провела дуже довгу підготовчу роботу,
перш ніж мені дозволили взяти інтерв'ю у Дітера Кромбаха.
Інтерв'ю сексуального злочинця на камеру для «Фронталь».
Це єдине інтерв’ю доктора Кромбаха,
де обговорюються його злочини.
Адвокати порадили йому надалі відмовлятися від інтерв'ю.
Можна було ставити лише перевірені запитання у присутності його адвоката.
Ми очікували побачити злочинця, що відчуває каяття.
Але це було не про Дітера Кромбаха.
Він фліртував на камеру,
зробив кілька «реверансів» у мій бік.
Так, він сказав:
«Радий познайомитися з вами.
Якби ви не були блондинкою,
я б не давав вам інтерв'ю».
Ми не помітили й сліду каяття злочинця,
хоч якогось почуття провини.
Ви думали, що вона робить це добровільно?
Вона не казала «Так», але «Ні» теж не казала.
Коли я поцілував її, вона відповіла.
На початку я просто цілував її, а потім сказав: «Хочеш чогось більшого?».
І вона просто посміхнулася.
Ми говорили про знущання над 16-річною дівчиною.
Він висміював свою жертву.
І не вважав це чимось поганим.
Мені було цікаво.
Я трохи розмовляю російською і…
У процесі я сказав їй російською: «Я люблю тебе».
Я не кажу, що вона була в екстазі,
але в мене склалося враження, що вона згодна.
Я йому сказала: «Але ж ви вкололи їй щось!
Вона не могла чинити опір».
Як казали у Стародавньому Римі: «Якщо ти мовчиш — значить, згоден».
Мене досі вражає, як він глузував над своєю жертвою перед камерою.
Він дав їй наркоз, щоб зґвалтувати її,
і досі виправдовує свій вчинок.
Наприкінці інтерв’ю я запитала про Калінку.
Він сказав, що це був нещасний випадок,
що він ніколи не поїде до Франції
й ніколи не сяде в тюрму.
На цьому розмова закінчилася.
Після трансляції у програмі «Фронталь» про справу дізналися
по всій країні, по всьому світу, за кордоном.
Можна поставити пару запитань?
Ні.
-Ми можемо записати коротке інтерв'ю? -Ні, не можемо, не будемо. Дякую.
На мою думку, розслідування смерті Калінки тут, у Німеччині, припинили зарано.
Багато елементів насправді вказували на сексуальний злочин.
Йому дали лише два роки умовно.
І заборонили медичну практику.
Йому було назавжди заборонено
працювати в клініці, лікарні,
в диспансері тощо.
Коли ви почали переслідувати Кромбаха?
Одразу після суду
в 1997 році.
З якою метою ви це робили?
Я хотів лише
домогтися правосуддя за те, що він зробив із Калінкою.
Усі ці роки я приїжджав туди.
Два, три, подекуди чотири рази на рік.
Я винайняв детектива,
який розповів про поїздки Кромбаха на підмінну роботу.
Він міг бути відсутнім
кілька днів, тижнів. Щонайбільше два тижні.
Тож мені було цікаво, що він робить?
Мене звуть Петра Штефан. Я вчилася на бібліотечному факультеті в НДР.
Я дуже допитлива.
Такий у мене характер.
Здається, то було на початку 2006 року.
Подзвонили з клініки.
Сказали, що в них з'явився новий лікар.
З цікавості, як завжди,
я запитала:
«Як його звуть?».
І другим запитанням було:
«Звідки він?».
Співрозмовник відповів:
«Його звуть доктор Дітер Кромбах.
Він із Ліндау, на Боденському озері».
Я подумала:
«З мальовничого Ліндау…
Нащо лікареві з Ліндау їхати в Роденталь?
Подивимося, що це за лікар такий».
ДІТЕР КРОМБАХ
Мене вразило все, що побачила.
Що зробив цей лікар.
Усі речі, які він робив. Погані речі.
Я дізналася, що перша його дружина загадково померла,
можливо, від ін'єкції.
Я прочитала, що він зґвалтував пацієнтку.
І до того ж прочитала про Калінку.
Дізнавшись про все це,
я пішла на прийом до лікарні.
Усе це було підозріло.
Я мала план.
Я вирішила, що спочатку
маю особисто пересвідчитися, що це він.
Мені було страшно.
Я так сильно тремтіла,
що він помітив це і спитав:
«Чому ви так боїтеся?
Ви мене боїтеся?»
Я сказала: «Ні-ні, я вас не боюся.
Я просто нервуюся через огляд».
Я одразу зрозуміла, що це він.
Я поінформувала три різні органи.
Написала в газету.
Надіслала листа меру
й до асоціації зареєстрованих лікарів.
І написала листа пану Бамберські.
Він зв’язався зі мною.
Дякуючи цій пані,
німецька влада дізналася,
що з кінця 1997 року він почав
їздити по всій Німеччині, підміняючи лікарів.
Він надавав підроблені документи
в різні клініки, лікарні,
різні медичні кабінети по всій Німеччині.
Йому не повертали ліцензію.
Але він, очевидно, встиг зробити копію.
І з цією копією він об’їхав всю Німеччину
як підмінний працівник.
Кримінальна поліція Кобурга
затримала його, перш ніж він устиг поїхати з країни
з валізою, повною грошей,
і пенільним шприцом.
Якщо хтось не хоче вживати «Віагру»,
тоді може використати оцю штуку,
щоб пеніс стояв.
Цей судовий процес
дуже добре висвітлювали в ЗМІ.
Калінка, дочка Бамберські,
що померла в 15-річному віці
після ін'єкції.
ОРГАНИ СУДОВОЇ ВЛАДИ
Пан Бамберські був дуже спокійним,
прагматичним і дуже щасливим,
що нарешті в Німеччині судять Кромбаха.
Хай навіть лише через те,
що в нього були
проблеми з документами.
Без ліцензії не можна працювати лікарем.
Я подумала: «Це надто небезпечно.
А як щось станеться? Я знаю, що це за людина,
тож маю розповісти всім».
На слуханні, яке я відвідав у липні 2007 року,
з’ясувалося, що пан Кромбах
продовжував сексуальні насильства.
До суду прийшли свідчити дві жінки.
Було й декілька інших,
які згадувалися в судовому рішенні.
Пан Кромбах був засуджений до 28 місяців ув'язнення.
Він отримав хоча б два роки.
Хоча б.
Нічого подібного не повинно бути.
А потім його достроково звільнили.
Я був розчарованим.
Можливо, у мене були результати, але я не досяг найвищої мети:
правосуддя за смерть Калінки.
Смішно вважати, як пан Бамберські,
що я займався з нею сексом.
Що ви її зґвалтували!
Навіщо це мені? Я був одружений,
я був щасливий з матір'ю Калінки.
До того ж вона була зі мною
ще п'ять років, здається, до розлучення.
Але не через це.
Я зрадив її
з іншою жінкою, її подругою.
Таке буває.
ШАЙДЕГГ, НІМЕЧЧИНА
Пан Кромбах перебував у в’язниці до червня 2008 року.
І повернувся до Шайдегга.
Це недалеко від Ліндау.
Я почав стежити за Кромбахом.
Я тричі приїжджав до Шайдегга
у вересні й на початку листопада.
Якось я побачив табличку
перед будинком, де жив пан Кромбах:
«Продається».
Він міг утекти від влади.
Я трохи запанікував і сказав собі:
«Куди він збирається?»
Я потрапив у глухий кут,
не мав вибору.
Я нічого не міг зробити з цим заочним розглядом справи.
Я наважився на це 2009 року.
Треба було щось робити.
Рішення було лише одне.
Це спонукало мене
викрасти його.
Викрасти пана Кромбаха.
Доправити його, добровільно чи ні,
на територію Франції.
Я, якщо хочете, вважаю,
що правосуддя має йти до кінця.
Тож…
Це, можливо, був ризикований крок,
але принаймні щось конкретне.
Ви думали про те, щоб його вбити?
Ні, я ніколи не хотів його вбивати.
Правосуддя не здійснилося б,
тож для всіх, для мене
завжди залишалися б сумніви.
Австрійський Брегенц знаходиться дуже близько до Шайдегга й Ліндау.
ШАЙДЕГГ / ЛІНДАУ / БРЕГЕНЦ
Я розповсюдив у всіх кафе,
у всіх ресторанах, у всіх готелях і шале Брегенца
інформацію про те, що я шукаю когось,
хто б мені допоміг перевезти пана Кромбаха
з Німеччини до Франції.
Я надав їм документи німецькою.
З його фотографією й написом «Інтерпол».
Була п'ятниця.
У мій номер подзвонили з рецепції готелю:
«До вас прийшов чоловік».
Так я познйомився з Антоном.
Мене звуть Антон Краснікі.
Я народився в Косово, виріс в Австрії.
Я сам батько,
і я був вражений силою духа цього хлопця.
Це дуже мужній батько!
Це цікаво, це зворушує.
Це зворушує. Уявіть, що таке сталося з вами.
Що б ви зробили як батько?
На що ви здатні заради своєї дитини?
Що б ви зробили?
Короткий судовий процес.
Швидкий, короткий.
Ми сіли в машину
й поїхали до Боденського озера.
Я запропонував допомогти йому.
Він сказав:
«Я пропоную це з людяності.
Гроші мені не потрібні».
Так, він сказав: «Скільки ти хочеш?»
Я подивився на нього й засміявся.
Я сказав: «Ніяких грошей».
Я відповів: «Але ж це потребуватиме витрат».
Він сказав: «Так, але з цим розберемося пізніше».
Тож я нічим не ризикував.
Ви сиділи в тюрмі?
О, так.
Якщо подумати про наслідки,
про те, що може статися?
Це мене не цікавить.
Якби він був із мафії…
Він би попросив гроші наперед.
Так, я знаю російську банду, грузинську.
Я взяв із собою двох.
Якою була ціна?
Ціна була 10 000 євро за голову.
Ви говорили про те, як саме це буде?
Ні, зовсім ні. Він мені сказав:
«Що менше ти знаєш, то краще».
Отже, я дав йому згоду.
Я сподівався на краще.
Якщо ти ні в що не віриш,
з місця не зрушиш.
Я повернувся до Тулузи.
Чекав. Нічого такого.
Я взяв машину сестри.
Позаду достатньо місця,
заднє скло затоноване.
Ідеально.
План такий: бачиш його,
хапаєш й саджаєш у машину.
Везеш до Франції. Примітивно, просто.
Кромбаха не було вдома.
Близько дев'ятої вечора
я побачив, як до гаража заїхав автомобіль.
Я подумав: «Гаразд, він тут».
У будинку ввімкнули світло.
Я постукав.
І відійшов від дверей.
На три-чотири метри від дверей.
Він вийшов.
Я спитав німецькою: «Добрий вечір, ви пан Кромбах?».
Він сказав: «Так. Чого вам треба?»
Підійшли двоє росіян, один справа, один зліва, й напали на нього.
Він почав волати:
«Допоможіть!»
Ми заштовхали його в машину, обв'язали скотчем.
Ось що ми зробили.
Він знав, що відбувається.
Він кричав, питав:
«Везете мене до Франції?
Уб'єте мене?»
Я сказав: «Ніхто тебе не вб'є».
Він сказав: «Відвезіть мене додому,
я заплачу вам 500 000 євро».
Ні, ми не повернемося, і нам не потрібні гроші.
Я був за кермом.
Доктор Кромбах із двома росіянами сидів позаду.
Я почув, як один із росіян каже:
«Ні, не треба цього робити».
Я озирнувся й побачив,
що другий витяг ніж.
Мабуть, він хотів відрізати йому геніталії.
Я зупинив машину.
І сказав хлопцеві: «Вали звідси!».
Завеликий ризик для мене — їхати 300-400 кілометрів
із чуваком з ножем.
Той сказав: «Гаразд, тоді заплати мені».
«Ось твої гроші. Чао!»
Мені було важливо привезти Кромбаха
кудись на територію Франції.
МЮЛУЗ
Раптом я бачу: «З'їзд, Мюлуз».
Так, чудово.
Це перше місто,
де є юридична структура, поліцейський відділок.
Зовсім поруч знаходиться будівля суду.
Перед будівлею суду
стояла пара поліцейських машин.
Я не міг висадити його там.
І завернув у перший провулок.
Кромбах намагався кричати.
«Допоможіть».
Ми повністю відчинили ворота.
Я залишив його там.
3:20.
Я отримав анонімний дзвінок.
«Подзвоніть у поліцію
в Мюлузі
та скажіть, що Кромбах
знаходиться на тротуарі, перед митницею».
Я подзвонив, розповів свою історію.
Хлопець подумав, що я божевільний.
Він у розшуку за умисне вбивство.
Умисне вбивство?
І вже давно.
Вулиця Тійоль?
Так, вулиця Тійоль, біля митниці.
-Чи є ордер на арешт? -Так, тут указано «небезпечна особа».
«Я кажу вам про дуже серйозні речі.
На нього є європейський ордер на арешт.
Знайдіть його, і побачите».
Цей хлопець у розшуку…
Зачекайте, ось хлопець із кляпом, зі зв’язаними руками й ногами.
Ми на вулиці Тійоль.
Він зв'язаний. Зачекайте.
Він знайшов зв'язану людину.
На вулиці Тійоль людина зі зв'язаними руками й ногами.
За десять хвилин він сказав:
«Ми його знайшли,
але ви його дуже сильно побили».
Я сказав: «Я нікого не бив, бо я зараз у Тулузі».
Пане?
Так?
Ваше ім'я Дітер?
Так.
Його звуть Дітер.
Він сказав, що його викрали в Німеччині.
Він притомний?
Наразі так, але він сильно постраждав.
Вони пообіцяли, що відвезуть мене додому.
Вони пообіцяли, що відвезуть його додому.
Хто вони були, кажете? Росіяни?
Говорили російською.
-Вони говорили російською. -Ясно.
Ви могли уявити, що вас заарештують?
Ні-ні.
Я й кажу, що був здивований.
Я забронював номер у готелі в Мюлузі.
Я забронював рейс.
Коли я приїхав до готелю,
було вже п'ята чи шоста вечора.
До мене постукали поліцейські.
Вони запитали, чи я Андре Бамберські.
«Вас заарештовано».
І вони відвезли мене до відділку поліції.
Там почалися допити.
Коли двоє поліцейських вели мене
на зустріч із прокурором в суді,
мені зробили коридор пошани
в холі поліцейського відділку.
Усі підвелися?
Так, усі стояли
й аплодували.
Це дало мені трохи надії.
Вони сказали, що Кромбах там.
Що його не випустили.
Коли так, я б сказав,
що він наприкінці свого законного шляху.
Андре Бамберські загрожує до десяти років позбавлення волі за викрадення людини.
Мене звуть Лоран де Кон.
Я юрист адвокатури Тулузи.
Я дізнався про викрадення пана Кромбаха,
коли мене попередили, що пан Бамберські
затриманий в Мюлузі.
У той момент я злякався.
Треба було подумати заздалегідь
про наслідки
підбурювання до викрадення.
ЗМІ люблять
трохи гіперболічні, трохи театральні висловлювання,
розкриття скандалу.
Ми опинилися в цікавій ситуації:
пан Бамберські був позивачем
у справі проти пана Кромбаха
й одночасно — майбутнім обвинуваченим
у провадженні, відкритому проти нього.
О 23:00
Андре Бамберські відпустили.
Але його звинувачують у викраденні
та злочинній змові.
Я надав згоду,
дев'ятого листопада 2009 року,
на те, щоб Кромбаха вивезли до Франції.
Мене звуть Філіп Оайон. Я адвокат.
Я захищав Дітера Кромбаха під час двох судових процесів.
Дітера Кромбаха ув'язнено.
Його обличчя опухло, він схожий на стейк.
Ви можете уявити, в якому він перебуває катастрофічному стані.
Його травмовано. Він стверджує, що не винен.
Він кричить про це, він розлючений.
Викрадення було надзвичайно жорстоким.
І пан Бамберські каже: «Це не моя провина,
я не просив його бити, застосовувати насильство».
На мою думку, пан Бамберські — це той,
для кого мета завжди виправдовує засоби.
Ми стверджували, що Андре Бамберські
діяв так із моральних міркувань.
Оскільки він знав, що якщо Кромбаха заарештують,
розпочнеться суд.
Справжній змагальний судовий процес.
Справжнє правосуддя.
Мета правосуддя —
це не помста, ніколи.
Так було в незапам'ятні часи.
Правосуддя — це не помста, а навпаки.
Після викрадення Дітера Кромбаха
я зв'язалася з Діаною Кромбах.
Інтерв’ю відбувалося біля будинку її батька,
звідки його було викрадено.
І вона досі була впевнена в невинуватості свого батька.
Я на 100% переконана, що батько ні в чому не винен.
Роками ці речі були
неймовірним емоційним тягарем для сім’ї.
Чи можете ви показати нам, де це сталося?
Я знаю лише зі слів мого тата.
Ось його паркувальне місце, і він сказав, що це сталося,
перш ніж він підійшов до машини.
Поліція побачила тут величезну калюжу крові.
Спочатку вони припустили, що його вбили.
Німеччина просила його повернути?
Звісно ж.
Насправді вони були дуже здивовані, що їм, власне, довелося про це просити.
То був великий сюрприз,
ми боролися за його повернення місяцями.
Але не так сталося, як гадалося.
ПАРИЖ, ФРАНЦІЯ
РІВНІСТЬ
У суді присяжних в Парижі
пан Кромбах досі був обвинуваченим на тій самій підставі,
що й 1995 року, на заочному судовому засіданні.
Убивство Калінки за обтяжувальних обставин.
Багато емоцій на початку процесу над Дітером Кромбахом.
Сьогодні в присяжному суді Парижа —
день, ознаменований першою очною зустріччю
чоловіка, обвинуваченого у вбивстві юної Калінки,
і батька цієї дівчини, Андре Бамберські.
Мої перші думки й мої перші слова
присвячені Калінці.
На процесі, що широко висвітлювався в ЗМІ, панувала така атмосфера:
нарешті німець, що всі ці роки
ховався від правосуддя,
заплатить за скоєне.
Ось така атмосфера.
Пан Кромбах не в хорошій формі.
Дякуючи друзям Бамберські.
Це сюрреалістична ситуація.
Хтось там у клітці,
тому що сторона обвинувачення привезла його до Франції,
застосувавши жахливе насильство.
Цей германофобський клімат,
конспіративний клімат,
де ми звинувачуємо німецьке правосуддя
у прикритті підозрілого лікаря з Ліндау…
Який у цьому сенс?
Де правда?
Правда в тому, що мій батько нічого не робив.
Він не винен. Це вчинок божевільного, маніяка.
Доктор Кромбах —
хороший батько для своїх дітей.
Але він дволикий.
Як доктор Джекіл і містер Гайд.
Пан Бамберські — моральна сила.
Він не лінчує, він не месник у масці,
але він бореться.
Бойовий монах.
Пан Бамберські, як завжди, налаштований рішуче.
Для нього полегшення, що правосуддя нарешті чиниться?
Це полегшення, бо він завжди хотів,
щоб Кромбаха судили.
Пані Ґонен — дуже спокійна жінка, дуже мила,
що надзвичайно болісно переживає те, що сталося.
Викрадення, арешт Кромбаха,
увагу ЗМІ.
Рана знову відкрилася
через цю ситуацію. У провину Дітера Кромбаха.
вона не вірить.
Я думаю, що вона відчувала себе жертвою
свого роду судового насильства й агресії з боку пана Бамберські.
Це процес Бамберські проти Кромбаха,
це помста Бамберські Кромбаху.
Мене попросили стежити за слуханнями,
писати статті про судовий процес.
Люди в залі суду затамували подих,
дійсно, коли з'являвся Кромбах.
Він досить швидко
втратив хватку:
коли його влаштовували запитання,
він дуже швидко їх розумів
і досить добре відповідав.
Але коли питання хоч трохи спантеличувало його,
він робив отак.
ДІТЕР КРОМБАХ
Але потім сталося дещо приголомшливе.
Наприкінці п'ятого чи шостого дня
ми дізналися, що в нього стався серцевий напад.
Його життя під загрозою, у нього проблеми з серцем.
Це підтвердив експерт.
Кромбах більше не може з'являтися на засіданнях.
Перед лицем правосуддя німецький кардіолог
зіткнувся з медичною проблемою.
Це щирісінька вигадка.
Чимало з вас, репортерів, що висвітлюють справу,
намагалися зв'язатися з метром Левано, метром Оайоном
до суду.
І вони відповідали, що суду не буде.
Як бачимо, вони мали рацію.
Цікаво, що медична проблема сталася за його фахом, в кардіології.
ШІСТЬ МІСЯЦІВ ПО ТОМУ
Він вважає, що Калінку убив її вітчим, Дітер Кромбах.
Чому не попередили поліцію, щоб вони «зафіксували» місце події?
Даніель Ґонен, мати Калінки.
Колишнє подружжя навіть не дивиться одне на одного.
Як ви почуваєтеся?
Я почуваюся
значно впевненішим
і спокійнішим, ніж минулого разу.
Тобто?
Тобто
було вжито заходів,
щоб пан Кромбах не спровокував ще якісь негаразди з серцем.
Звісно, це має скінчитися.
Звісно, він хоче довести свою невинуватість.
Бо він не винен.
Мені було дуже важко
свідчити проти нього перед стількома людьми,
описувати все це знову.
Я познайомилася з паном Кромбахом
улітку 1993 року.
Мені було 29 років.
А він був старшим, я б сказала, сильно за п'ятдесят.
Хтось мені його порекомендував:
«Він люб'язний і дуже хороший лікар».
Він сказав, що в мене дефіцит заліза,
треба зробити мені укол.
Мені робили укол кілька разів
і на той момент усе було добре.
У нас із чоловіком були проблеми з грошима,
і Дітер запропонував мені роботу у своєму кабінеті.
Мені потрібно було лише мити підлогу, підмітати, витирати.
В обідню перерву.
Ані персоналу, ані пацієнтів.
Я тоді нічого такого не подумала.
Потім одного дня я вийшла в коридор
і почула якісь звуки.
Я гукнула:
«Агов! Хто тут?»
І це був він у лабораторії позаду.
Він запитав,
чи зробити мені ін'єкцію.
Щоб мені не довелося повертатися на прийом пізніше того дня.
Я нічого про це не подумала й погодилася.
Це був зовсім інший укол.
Я пам’ятаю, що мене наче паралізувало.
Я пам'ятаю, що хотіла підвестися,
а він м'яко змусив мене лягти назад,
штовхнув мене двома пальцями. І потім це сталося.
Він зґвалтував мене, так.
-Можемо зробити перерву? -Звісно.
Гаразд.
Я не могла достатньо ясно мислити, щоб звернутися до поліції.
Я був просто налякана і сповнена тривоги,
мені було соромно.
Пан Кромбах був дуже багатим і впливовим,
я подумала: «У мене немає шансів».
Я не міг захистити Дітера Кромбаха,
зважаючи на ці звинувачення.
Жодних доказів,
інші процедури.
Кромбах стверджував, що він мене не знає,
що він мене ніколи раніше не бачив,
що я лише хочу привернути до себе увагу.
Правосуддя має свої правила.
І найперше правило: обвинувачення повинні підтверджуватися доказами.
СУД ПРИСЯЖНИХ, КІМНАТА N°3
Я чула, що він боїться моїх свідчень.
Зала суду була переповнена.
Два його адвокати були наче скажені собаки.
Сестри Мауер так і не потрапили до суду.
Я не міг захищати пана Кромбаха
від обвинувачень сестер Мауер.
Як вона реагує на свідчення потерпілих,
Даніель Ґонен?
З відразою.
З відчуттям, що вона помилялася 28 років.
Пам'ятаю, як Даніель Ґонен озирнулася і сказала:
«Але ж він справді збоченець.
Я жила зі збоченцем роками
й не розуміла цього».
Справжній шок: вік жертв, спосіб дії.
Юні дівчата, на той час неповнолітні.
Седація й сексуальне насильство.
Даніель Ґонен не дивилася
на флакони з ліками,
які він увів у тіло Калінки.
Вона не дивилася, вона довіряла йому.
Доктор Кромбах — кардіолог,
і всі погоджуються, що його спроби реанімувати Калінку,
як спосіб, так і застосовані речовини,
повністю суперечать усім правилам медицини.
Даніель дізналася про зраду, що сталася в її будинку.
Її чоловік накачував її чимось, щоб зраджувати з 16-річною сусідкою.
Сусідка пояснила,
що коли вона почала займатися сексом
з Дітером Кромбахом, це відбувалося в його будинку.
У будинку, де він жив із пані Ґонен.
На дивані у вітальні.
І щоб дружина не заважала, він підмішував їй щось.
Він наливав кілька крапель
седативного препарату для своєї дружини.
Тому вона спала дуже глибоко
й не чула,
що він займається сексом у сусідній кімнаті.
Даніель Ґонен сказала в суді, що спала надзвичайно міцно
у ніч скоєння злочину.
Тепер вона підозрює, що пан Кромбах міг підмішати їй
седативний препарат у ніч, коли померла її донька.
У мене були підозри, але тепер вони зміцнилися.
Я майже впевнена, що він бреше.
І це боляче.
Тепер мені з цим жити.
Краще б Дітер Кромбах сказав мені:
це був нещасний випадок, я запанікував,
збрехав.
Я б зрозуміла,
я, може, пробачила б.
Але тепер я не можу пробачити.
Пані Ґонен було дуже складно впоратися з почуттям,
що багато хто вважав її людиною, яка все знала,
але не хотіла говорити, вірити чи слухати.
І саме цього образу вона не могла витримати.
Звісно, ми були задоволені,
бо я міг сказати матері Калінки,
усім людям, усім ЗМІ:
«Бачите, я мав рацію».
Доктора Кромбаха було засуджено
до 15 років позбавлення волі
за насильство.
Звісно, я одразу подумав про Калінку.
Правосуддя здійснилося у пам'ять про неї.
Тепер я зможу горювати за нею.
КРОМБАХА ЗАСУДИЛИ ДО 15 РОКІВ УВ'ЯЗНЕННЯ ЗА УМИСНЕ НАСИЛЛЯ,
ЩО ПРИЗВЕЛО ДО НЕНАВМИСНОЇ СМЕРТІ.
ВІН ПРОДОВЖУВАВ НАПОЛЯГАТИ НА ВІДСУТНОСТІ СВОЄЇ ВИНИ.
ПОПРИ ПРОТЕСТИ АНДРЕ БАМБЕРСЬКІ,
ЙОГО ВИПУСТИЛИ 22 ЛЮТОГО 2020 РОКУ З МЕДИЧНИХ ПРИЧИН.
ВІН ПОМЕР У НІМЕЧЧИНІ 12 ВЕРЕСНЯ 2020 РОКУ.
НА ЦЕЙ МОМЕНТ 16 ЖІНОК ЗАЯВИЛИ ПРО СЕКСУАЛЬНЕ НАСИЛЬСТВО З ЙОГО БОКУ.
Скільки вам дали?
Один рік ув'язнення.
Коли я сидів у тюрмі в Австрії, мене відвідав батько.
Він сказав: «Хлопче, ти знаєш, що ти зробив?»
Я сказав: «Так, тату».
Вони мною пишалися.
Усі мною пишалися.
Під час суду у справі викрадення в Мюлузі
я дізнався, що мене засудили,
як організатора викрадення,
до одного року позбавлення волі умовно.
Сподіваюся, Калінка в раю
і знає, що я зробив заради неї.
Гадаю, вона на це заслуговує.
Що б ви сказали батькові, який втратив свою доньку?
Я б сказав, що минуло 39 років.
Не витрачай марно своє життя.
Я боровся як Дон Кіхот із Ламанчі.
Проти вітряних млинів.
Я домігся правосуддя для неї.
Але це
була позамежна боротьба.
Переклад субтитрів: Анастасія Малицька