Downloaded from YTS.MX
EN DOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Polisen.
Ja, kan ni skicka en ambulans till Tilleul-gatan?
Vi har hittat en person
med händer och fötter bundna. Han har tejp över munnen
och hans huvud är helt sönderslaget.
Är personen vid medvetande?
Ja, han är vid medvetande för tillfället men det ser inte bra ut.
Han säger att han blev kidnappad i Tyskland.
Han var eftersökt för dråp.
Dråp?
Sedan länge.
Det är ett nästan trettio år gammalt fall.
En ung fransk flicka vid namn Kalinka dödades på 80-talet
och nu har fallet precis fått en oväntad vändning.
En pappa som utkämpade en kamp.
Det är en pappa som aldrig har gett upp.
Han vet var hans dotters mördare bor.
Och jag ville hjälpa honom.
Utan tvekan.
Vad gör man?
Vad gör man som pappa?
Vad är man kapabel till att göra för sitt barn?
LINDAU, TYSKLAND
TIONDE JULI, 1982
Det var tidig morgon.
Den röda telefonen ringde.
Jag svarade.
De sa: "Medvetslös person" och angav adressen.
Min första tanke var:
AMBULANSSJUKVÅRDARE
"det är väl inte hemma hos Krombach."
Han är läkare, varför ska vi gå dit?
Han kom utspringande
och sa: "Jag tror att det är för sent."
Han följde oss till rummet
och där låg flickan, död.
Kalinka. Hans styvdotter.
Han var både skärrad och samlad.
Mamman å andra sidan, grät.
Hon var helt förkrossad.
Min första tanke var att likstelhet hade inträtt.
Och när jag gick ut såg jag
att flickan hade en kanyl i armen.
Jag sa till Krombach: "Vad har du injicerat?"
Och han sa: "Kalcium". Han trodde att kalcium skulle hjälpa.
"Hon hade varit i solen hela dagen."
Och han kunde bara tänka att:
"Det är från hettan."
Det var det han sa.
Ett tragiskt fall.
Jag stördes hela tiden av det.
Jag ville veta varför flickan dog.
Det var ingen naturlig död.
Jag tänkte att det var nåt som inte stämde.
PECHBUSQUE, FRANKRIKE
Den tionde juli, 1982,
på morgonen, ringde mamman mig
för att berätta den chockerande nyheten om Kalinkas död.
KALINKAS PAPPA
Hon sa att Kalinka hade fått en konstig reaktion av värmeslag.
Jag var helt förkrossad och jag var rädd.
FRANKRIKE, PECHBUSQUE
Jag kom fram till Tyskland på natten.
Nästa dag tog jag bilen till sjukhuset.
Jag såg Kalinkas ansikte.
Kalinka var bedårande. Hon var…
…hennes föräldrars älskling.
Hon var verkligen förtjusande.
Hon log alltid och hade gjort ända sen hon var liten.
Kalinka
är en blomma
från de masuriska skogarna.
Och på polska är det…
…ett ord som låter bra.
Det jag menar är att det är musikaliskt.
Jag bad
för att hennes själ skulle få frid.
Och sen for jag min väg.
Och nästa dag åkte jag hem till mamman
för att träffa Nicholas.
Han vara bara 11 eller 12 år då.
Det var han som berättade
att det hade varit en vanlig dag.
Kalinka hade inte varit överdrivet trött.
Det var inte förrän då som jag började…
…började känna att det var nåt som inte stod rätt till.
En ung flickas död, en flicka som är fullt frisk och i bra form.
Jag kunde inte förstå det.
Jag försökte förstå det där värmeslaget.
I Lindau var det soligt och varmt, 29-30 grader.
Men
jämfört med Toulouse var det inte så varmt.
Det var verkligen svårt
att tro på vissa saker.
PECHBUSQUE, FRANKRIKE
FAMILJEN BAMBERSKI
Mamman föreslog att vi skulle begrava henne i Pechbusque.
Jag tror att det var på begravningsdagen
som det började gå rykten om
att Kalinka hade dött av en överdos.
Jag heter Elizabeth Aragon, André Bamberskis granne.
Vi kom till begravningen.
Det var allt vi kunde göra.
Jag pratade om det med mina grannar som sa:
"Det sägs att hon dog
av en injektion,
som hennes styvfar hade gett henne för att få henne att bli solbränd."
Det var det som sas vid den tidpunkten.
En intravenös injektion för att göra henne solbränd?
Gjorde ryktena dig upprörd?
Ja, det gjorde dem,
men det hade gjorts en obduktion.
När mamman skulle åka, så bad jag henne skicka en kopia av obduktionsrapporten.
Kanske en eller två veckor senare
kan man säga att jag exploderade.
Jag var arg för att jag inte hade fått den där obduktionsrapporten.
När började du misstänka Krombach?
I början av oktober 1982.
När jag läste obduktionsrapporten.
I den jag fick stod allt på tyska.
Så jag lät översätta den.
Det stod
att 400 cl av Kalinkas kvällsmat
kom upp igen från magen till luftstrupen
och åkte sen ner i lungorna. Hon kvävdes.
Till och med jag som inte vet nåt om vare sig medicin eller obduktion,
bara genom att läsa det,
så var det uppenbart för mig att Kalinka dog av uppstötning
och inte av värmeslag.
Men de två rättsläkarna
vägrade att i skrift specificera dödsorsaken.
Jag ville klargöra saker och ting med mamman.
Hon sa att hon inte hade läst obduktionsrapporten.
Varför?
Och så var det alla anomalier.
Sexuella anomalier.
Alltså uppenbara anomalier för gemene man.
Sår på vulvans högra blygdläpp,
att inte veta om det hade skett samlag innan döden eller inte.
Jag tyckte att det var uppenbart, så jag var helt säker:
"Det är verkligen nåt som inte stämmer."
TOULOUSE, FRANKRIKE
Alexandre Parra-Bruguière, jag blev advokat i det här fallet 2010,
när Kalinka Bamberskis mamma
bad mig försvara henne som målsägande.
På begravningen redan hade hon känt att monsieur Bamberski ville få det
att se ut som hon var medbrottsling i mordet på hennes dotter.
För han ville veta vad som hade hänt och hon nöjde sig med Krombachs version.
Madame Gonnin kunde inget om medicin, men var gift med en läkare.
Så hon tog för givet att det Dieter Krombach sa stämde.
Hon misstänkte inget brott.
Så klart.
Poliskommissarien ställde fem frågor till honom per telefon.
Som monsieur Krombach skrev ner och svarade på skriftligt hemifrån.
DÅ JAG VAR ÖVERARBETAD FICK JAG BESVARA FRÅGORNA SKRIFTLIGT.
Det gjordes inte ens nån utredning.
Monsieur Krombach kallades aldrig in för muntligt förhör.
Han skriver: "Jag förberedde först 250 mg Solu-Decortin,"
"för att bekämpa chocktillståndet."
"Jag försökte även göra injektioner i hjärtat."
Jag ville ha mer detaljer om vad som egentligen hade hänt.
Så vi överklagade
hos allmänna åklagaren i München.
MÜNCHEN
RÄTTSLÄKARE
Jag heter Wolfgang Eisenmenger.
Vi på institutet i München
fick en bit skinn skickat till oss
som skulle vara den bit där injektionen i armen hade gjorts.
Och efter toxikologisk undersökning kunde vi inte hitta nån förgiftning
som kunde vara dödsorsak.
Vad tycker du om injektionerna
som Krombach gav Kalinka för att få liv i henne?
INJEKTION MED 250 MG
Ja, för en doktor, måste jag säga, är det ovanligt
att hävda något liknande.
Doktor Krombach sa i sitt förhör
att han fann flickan
alldeles stel i sin säng.
När rigor mortis har satt in
är det helt meningslöst att försöka återuppliva personen.
Det är nåt som inte stämmer, den mannen talar inte sanning.
Men det hjälpte oss inte att komma vidare med flickans dödsorsak.
Det var inte tillräckligt för att bevisa att ett mord begåtts,
att med avgörande bevis visa på uppsåtligt mord.
Det var fråga om trovärdighet
och rättslig värdering.
Jag heter Patricia Jolly och jag är journalist.
Före Kalinkas död
var familjen Krombach en styvfamilj där allt verkade gå jättebra.
Kalinka Bamberski och hennes bror Nicolas,
Krombachs son och dotter, Boris och Diana.
Krombachs första fru dog när hon var 24 år gammal.
Kalinkas mamma talade inte tyska
och hon hade fullt förtroende för Dieter Krombach.
Hon var övertygad om att han inte gjort nåt fel.
Hon sa att han var en bra pappa
och att han aldrig betett sig på ett opassande sätt
mot hennes dotter.
Dieter Krombach var trevlig och skrattade,
han var en riktig glädjespridare.
Och det tyska rättsväsendet följde inte upp fallet.
Den snygga läkaren i vit rock…
Det är inte många som skulle säga emot en läkare.
Monsieur Bamberski var auktoriserad revisor,
en väldigt seriös man, ganska sträng.
Han blev sviken när hans fru lämnade honom.
Hon skiljde sig från monsieur Bamberski.
SKILSMÄSSA
André Bamberski vill alltid fullfölja det han tar sig an.
Allt blir till en besatthet.
Allt måste vara välgjort, välstädat och riktigt.
Att vara så konsekvent och ihärdig… tills man blir helt besatt.
I juni 1983
skrev jag till åklagaren
för att fråga vad nästa steg i utredningen skulle vara.
Och han svarade
att Kalinka hade dött en naturlig död
och att ingen ytterligare utredning var nödvändig.
Vilket underförstått betydde: gå vidare, här finns inget mer att se.
Jag blev hemskt illa berörd.
Jag skrev en pamflett
och tryckte upp 5000 kopior.
PECHBUSQUE
Och sen åkte jag till Lindau.
Målet var att göra det känt för allmänheten.
Den dagen var det ölfestival.
Det var massa folk på gatorna.
30 000 eller 50 000 människor.
Och jag delade ut pamfletten.
Jag ska läsa några stycken:
"Ni borde veta att en brottsling bor i Lindau."
"Det är doktor Krombach."
"Han dödade min fantastiska dotter Kalinka."
"Trots att den medicinska rapporten antyder om sexuell handling
har denna fråga inte ens tagits upp. Varför?"
"Jag vädjar offentligt till att rättvisa ska skipas."
Jag gick till uteserveringar, affärer
och till alla människorna som var där.
Och Diana, Krombachs dotter, kom dit med poliser
för att arrestera mig.
Jag greps alltså och fördes till fängelse
där jag förhördes och till slut släpptes fri.
Jag var säker på att Krombach hade dödat Kalinka.
Och jag var säker på att aldrig ge upp.
Ända från början
var han närvarande vid obduktionen,
vilket även det är ett fel.
Jag heter Yves Levano och jag är advokat i Paris.
Dieter Krombach behövde en fransk advokat som talade tyska.
Enligt monsieur Krombach är monsieur Bamberski galen.
Det finns inget annat ord än galen.
Monsieur Krombach var aldrig närvarande vid obduktionen.
Han gick dit för att identifiera Kalinka.
Och sen gick han ut ur rummet.
Rättsläkaren sa:
"Som ni förstår har vi tittat efter spår av våldtäkt."
"Men vi fann inga."
Man hade lagt märke till en skada på yttre blygdläppen.
Precis. Det är alltså så
att begravningsentreprenören klär och tvättar kroppen.
Och skadar kroppen när de gör det.
Det var väldigt varmt i juli månad och kroppen var extremt skör.
I en förmultningsprocess som hade gått väldigt långt.
Så var det.
De två rättsläkarna
tog prov på hela Kalinkas könsorgan.
Men det konstiga är
att efter det
vet vi inget mer…
Ingenstans i obduktionsrapporten står det vad de gjorde med proverna.
Jag har inget svar.
Men återigen, om vi säger:
"Monsieur Krombach gjorde så att dessa saker försvann."
Då måste vi också säga:
"Monsieur Krombach har en, två, tre, fyra, fem medbrottslingar."
Lindau är en lokal hälsostad.
En riktigt trevlig stad.
Med många turister, en hel massa.
Krombach?
Han hade en bra sjukvårdsmottagning,
den var alltid full.
Jag stannade som patient hos honom.
För jag hade ingen anledning att byta.
Jag vet inte varför flickan dog.
Det vet jag inte.
Och han var en duktig läkare.
Riktigt bra på att ställa diagnos.
Alltid glad. Jag kan inte säga nåt negativt.
Och mamman, en lugn och mycket artig person.
En riktigt fin person, skulle jag säga.
Hon förlorar hennes barns fysiska närvaro.
Och hon inser sen att monsieur Bamberski
misstänker, och mer än så, att hennes man,
som hon inte misstänker,
är hennes dotters mördare
och att hon själv är medbrottsling.
Jag tänkte och skrev det också
att antingen hade hon varit delaktig i gärningarna
som resulterade i Kalinkas död,
eller så var det så att hon aldrig försökte förstå
hur Kalinka hade dött
eller vad som hade hänt.
-Var det en konfliktfylld skilsmässa? -Ja.
Ja, deras skilsmässa var konfliktfylld.
Och därför avfärdades allt som monsieur Bamberski försökte påvisa.
Jag träffade Danièle på ett creperie i Casablanca.
Det var 1965 och hon var bara 20 år.
Dany var en vacker flicka, hon var lång, blond, glad.
Vi gifte oss ett år efter det.
Ett och ett halvt år senare föddes Kalinka.
När Nicolas föddes blev hon storasyster.
Osämjan började
låt oss säga i början av 1974.
Jag hittade tyska skivor.
Och böcker för att lära sig tyska.
Så jag började misstänka nåt.
Det var jag som såg sambandet
mellan det och doktor Krombach,
som bodde granne, tre hus längre bort.
Hon sa rakt ut att han var hennes älskare
och då bestämde vi oss för
att åka tillbaka till Frankrike.
Jag trodde att vi skulle börja om från början.
Jag trodde att livet skulle fortsätta som vanligt, ända tills ett år senare
när hon påstod att hon hade hittat ett jobb i Nice.
När i själva verket Krombach…
…hade kommit till Toulouse.
Jag följde efter henne och insåg
att istället för att åka till Nice i veckorna
så bodde hon med honom i en lägenhet.
Det var jag som bad om skilsmässa.
Det fanns ett slags längtan till hämnd med tanke på allt som hänt innan.
Hämnd på Krombach
och hämnd på henne.
Det gjorde henne nästan paranoid inför allt som monsieur Bamberski sa.
Jag heter Philippe Motta.
Jag har varit journalist i Toulouse i ungefär 30 år.
Jag träffade André Bamberski 1985.
Jag gick dit och undrade
vad jag skulle tycka om saken.
Om det var bra eller dåligt.
Och den första överraskningen
var att han hade en hög med massa dokument.
Allt som hade hänt, alla hans tankar…
Efter allt jag upplevt
litar jag inte på någon.
Be mig inte att lita på er.
DANY "LINDRA HENNES SAMVETE"
MORD
Jag skriver ner allt.
Jag måste säga
han är otroligt skicklig på att komplicera allt.
Tre år efter händelsen
bad han mig att engagera mig i fallet.
Och vi publicerade en artikel.
Jag tror att det var den första artikeln som skrevs om fallet.
Det är kanske inte så välskrivet, men det var i alla fall två hela sidor.
Och vi var försiktiga nog att döpa den till En märklig historia.
EN MÄRKLIG HISTORIA
Först intervjuade jag mamman.
Hon sa att hon var så trött på hela historien.
För att, som jag förstod det,
bodde hon i Toulouse då och hade lämnat doktor Krombach.
Hon lämnade honom för att han var otrogen.
Och sen slutade det i skilsmässa.
"Jag behövde nån som stöttade mig efter min dotters död,
så jag lämnar dig."
Men…
i fem år till fortsatte hon att vara väldigt nära honom.
Hon var övertygad om att han inget gjort.
ÄR DR DIETER KROMBACH ETT OFFER?
Sen intervjuade jag doktor Krombach.
"André Bamberski har anklagat mig
sedan första dagen. Men det är för att han är galen."
Han avvisade allt.
"Skriv vad ni vill, jag bryr mig inte."
Så svarade han.
Vi hade en person som sa:
"Doktor Krombach är en mördare."
Och så hade vi doktor Krombach som sa:
"André Bamberski är galen."
Och så hade vi en tredje person som sa "jag har inget att säga."
Så att…
…vi hade inte tillräckligt med fakta för att veta vem som talade sanning.
EN MÄRKLIG HISTORIA
Det var 1985.
Jag fick reda på att en kommitté hade bett åklagaren
att överväga ytterligare utredningar.
I synnerhet att gräva upp Kalinkas kropp.
OBDUKTION, EFTER UPPGRÄVNING
Läkarna som gjort obduktionen sa att de lagt dit alla organ
med Kalinkas kropp.
PROV FRÅN GENITALIER
Men organen hade inte lämnats tillbaka till kroppen.
INGA ÅTERLÄMNADE DELAR
Med uppgrävningen fick jag åtminstone
bekräftelse på att det undanhölls bevis.
Av vem?
Än idag kommer vi nog aldrig få svar på det.
Men de tyska myndigheterna lade ner fallet igen.
Kalinka hade
blivit skuren i bitar
som en gris i slakthus.
Men ingen ville veta
hur och varför hon dog.
Det var nån som påminde mig om att Kalinka var fransk medborgare
så det franska rättsväsendet kunde ha domsrätt.
Jag fick lite nytt hopp.
Jag sa till mig själv att den franska rätten finns.
I Paris, i januari 1986, anlitade jag
advokat François Gibault.
Jag är advokat.
Jag avlade advokatseden 1956.
Monsieur Bamberski tog med obduktionsrapporten.
Kalinkas uppgrävning.
Organen hade verkligen tagits bort för de fanns inte i kistan.
Det var ett av mysterierna.
Men det var viktigt, för att doktor Krombach
kunde inte åtalas för våldtäkt eller försök till våldtäkt,
för att genitalierna hade försvunnit.
Brist på bevis, kan man säga.
Det här ansåg jag vara rättsvägran.
Och det kunde jag inte acceptera.
Monsieur Krombach anlitade en advokat i Frankrike.
Och det var faktiskt så
att monsieur Krombach vägrade komma till Frankrike.
Vi frågade honom och kallade till förhör.
Han vägrade hela tiden.
Han hade alltid en negativ inställning.
Man vet inte varför Kalinka Bamberski dog.
Så här långt
var argumenten för att han är oskyldig lika sannolika
som argumenten för att han är skyldig.
FÖRE DETTA INVÅNARE I LINDAU
Monsieur Bamberski?
Han visste att nåt inte stämde och han hade rätt.
Helt och hållet.
När träffade du Krombach för första gången?
Det var tidigt 80-tal.
Min mamma var patient och kom med jämna mellanrum.
När vi var barn tog hon alltid med oss till läkarmottagningen.
Först var det kalciuminjektioner.
Hon fick alltid ligga ner, för man blev yr.
Men jag ställde inga frågor, jag var bara 14 eller 15 år.
Sen började järninjektionerna.
Mina föräldrar separerade i början av 1985.
Det var mycket våld i hemmet.
Monsieur Krombach kom ofta dit som doktor
för att lugna min pappa.
Och när min pappa flyttade ut
började Krombach bjuda med oss på ridturer.
Och sen fick han idén
att åka på ridsemester i Camargue.
Att stanna där över helgen, från fredag till måndag.
Vi körde till Nice,
det var där fotona togs.
Jag minns att han fyllde femtio år då.
Och allt började med:
"Kom nu, ge mig en liten puss."
Men vi tog det för faderlig ömhet.
Var det första gången han gick över gränsen?
Ja. Absolut.
Vi anlände sent och hade ett rum
med en stor dubbelsäng och en enkelsäng.
Enkelsängen var en extra tältsäng.
Och han sa direkt att han skulle sova i den stora sängen
och att vi kunde välja vem som skulle sova bredvid honom.
Min syster tiggde om
att få sova i den lilla sängen
och att jag skulle sova i den stora sängen.
Han hade sin doktorsväska med sig.
Vi hade järnbrist och det skulle skötas regelbundet.
Och vid ett tillfälle somnade jag och…
…det var då de sexuella övergreppen började.
Jag var fullkomligt i chock, som om jag var paralyserad.
Chock tio gånger om.
Jag bara lät det hända.
Jag vågade inte röra mig eller säga nåt.
Jag minns att jag spelade död och att han skakade mig,
för att han trodde att jag hade dött.
Han var rädd, för att jag spelade död.
Jag kunde inte tro att det var sant.
Därför pratade jag inte om det. När jag egentligen skulle gått till polisen.
Men, nej, nej…
Krombach var som ett slags makthavare i Lindau.
En läkare!
Dyrkan för läkare är extrem i Tyskland:
"Gjorde en läkare det? Aldrig i livet!"
"De gör inte sånt! Det kan inte vara sant."
Ingen visste att han var en narcissistisk snuskgubbe.
Särskilt med unga flickor.
Hur kan en sån person, en läkare, begå ett sånt brott?
Jag tyckte att det var uppenbart.
Jag menar
att han tog fördel av att Kalinka sov ensam på undervåningen.
Krombach gick ner
och våldtog Kalinka.
Han våldtog henne, men Danièle och tysk polis
trodde att han inte var ansvarig för nåt.
Att han hade blivit felaktigt anklagad.
Och att det var jag
som hade hittat på allt mot honom.
I Frankrike
drog hela proceduren ut på tiden.
I flera år.
Men 1988
var det tre franska medicinska professorer
som bekräftade
att hon dog precis efter den chock
som kom sig av monsieur Krombachs medicinska handling.
Vilket ledde till uppstötning.
Och därmed dog Kalinka av kvävning.
Åtalskammaren
ställde Krombach inför domstol
och han anklagades för mord.
Den nionde mars, 1995
meddelade domstolen det rättsliga beslutet.
Monsieur Krombach var så klart inte där.
Han dömdes till 15 år i fängelse.
Men endast för misshandel
och vållande till annans död.
Med domen kom arresteringsordern.
Så klart.
Och när…
…man är oskyldig
och inte har nåt att beskyllas för
så försvarar man sig.
Det fick en att tänka att han var skyldig.
Då kan man säga att jag tänkte: "Jaha, då var det slut. Slut med allt."
Jag väntade på att allmänna åklagaren
skulle arrestera monsieur Krombach.
Och…
…föra honom till Frankrike.
Men i slutet av december 1995 fick jag reda på
att Justitiedepartementet
hade skrivit: "Var god att inte fullborda
monsieur Krombachs fällande dom."
Det var en politisk blockad
till förmån för Krombach mot en fransk medborgare,
som blev offer för en tysk.
Och Tyskland sa att han hade dömts i München,
så vi lämnar inte ut honom.
De rättsliga processerna fick mig att lida nåt ohyggligt
och jag kände till slut att jag inte kunde lita på någon.
Arresteringsordern utfördes inte
för att monsieur Krombach var oskyldig i sitt eget land.
Så är det bara!
I början av mars 1997 ringde en journalist
från en lokaltidning i Lindau
för att berätta att doktor Krombach hade våldtagit en patient som inte fyllt 16 år
på sin mottagning.
Som ni ser så hade jag inte fel.
Monsieur Krombach var verkligen en sexuellt perverterad person.
Jag heter Barbara Völkel
och jag jobbar för den tyska tv-kanalen ZDF.
För 30 år sen togs inte kvinnor på allvar.
Anser du att våldtäkt inom äktenskapet ska göras olagligt?
Nej!
Om de gick till polisen för att rapportera
ett sexualbrott eller att de utsatts för sexuella övergrepp,
då skämtades det bort.
Och 1997 hade vi en stor debatt i Tyskland i Förbundsdagen
om att det krävdes en reform av sexualbrottslagen.
Jag satt på tåget och läste en liten artikel i Allgäuer Zeitung.
Det stod om en doktor Dieter Krombach,
som hade utsatt en 16-årig flicka för sexuella övergrepp på hans mottagning.
Och han fick två års villkorlig dom för det.
Sexualförbrytaren förblir en fri man.
Jag började undersöka det här fallet.
Det blev stort ramaskri i Lindau vid Bodensjön.
Doktor Krombach kunde fått tio år.
Ingen här förstår det mildare straffet.
Mer än 2200 underskrifter har samlats in,
för att hålla doktorn borta från patienter för gott.
Det var också en lång, lång transportsträcka
innan jag fick intervjua Dieter Krombach.
Frontal intervjuar sexualförbrytaren på film.
Det är fortfarande den enda intervjun som doktor Krombach gav
beträffande hans brott.
Hans advokater avrådde honom från att ge fler intervjuer.
Endast granskade frågor fick ställas i närvaron av hans advokat.
Vi förväntade oss en ångerfull gärningsman.
Men det var inte fallet med Dieter Krombach.
Han flirtade med kameran
och gjorde några närmanden mot mig.
Han sa till mig:
"Vad trevligt att träffas,
om du inte skulle varit blond,
skulle jag inte gjort den här intervjun med dig."
Vi såg inget spår av den ångerfulla gärningsmannen,
som hade någon som helst skuldkänsla.
Trodde du att hon gjorde det av egen vilja?
Hon sa inte ja, men hon sa inte nej heller.
När jag kysste henne, så kysste hon mig tillbaka.
Först kysste jag bara henne och sen sa jag "vill du gå längre?"
Och hon bara log.
Vi pratade om övergreppet på den 16-åriga flickan.
Han hånade offret och tyckte inte att det var så farligt.
Det var väldigt intressant
och jag talar lite ryska, så…
…jag sa "jag älskar dig" på ryska under akten.
Jag menar, jag säger inte att hon var helt lyrisk,
men jag fick intrycket av att hon gick med på det.
Jag sa till honom: "Men du drogade henne!"
"Hon kunde inte kämpa emot."
Som man sa i antikens Rom: "de som är tysta verkar samtycka."
Jag blir alltid så berörd över hur han hånade offret inför kameran.
Han bedövade henne för att begå övergrepp på henne
och han fortsätter att rättfärdiga sin handling.
När intervjun nästan var slut frågade jag om Kalinka.
Han sa att det var en olycka
och att han aldrig skulle åka till Frankrike,
så att han aldrig skulle behöva hamna i fängelse.
Och så slutade intervjun.
Efter att intervjun sändes på Frontal blev fallet
känt i hela landet, i hela världen, över landets gränser.
Kan jag få prata lite kort med dig?
Nej.
-Kan vi göra en kort intervju? -Nej, det kan vi inte och det ska vi inte.
Enligt min åsikt lades Kalinkas fall ner alldeles för tidigt i Tyskland.
Mycket tydde på ett sexualbrott.
Han fick bara två års villkorlig dom.
Och han förbjöds att utöva sitt yrke som läkare.
Han fick aldrig mer
arbeta som läkare på varken klinik, sjukhus,
apotek eller nåt annat.
När började du förfölja Krombach?
Direkt efter
rättegången 1997.
Vad var syftet med det i början?
Jag ville
skipa rättvisa för Kalinka mot Krombach.
Under de åren åkte jag dit
två, tre, ibland fyra gånger per år.
Jag anlitade en detektiv,
som sa att han misstänkte att Krombach tog läkarvikariat.
Och det var frånvarotillfällen
på några dagar, en vecka eller mer, två veckor på sin höjd.
Så jag undrade vad han gjorde?
Jag heter Petra Stephan. Jag studerade biblioteksvetenskap i Östtyskland.
Jag frågar mycket, ställer många frågor.
Men det är så jag är.
Jag tror att det var i början av 2006.
Kliniken ringde.
Och de sa att de hade en ny doktor.
Av ren nyfikenhet, som vanligt, var min första fråga:
"Vad heter doktorn?"
Och den andra frågan var:
"Var kommer han ifrån?"
Och personen i telefonen sa:
"Han heter doktor Dieter Krombach,
och han kommer från Lindau, från Bodensjön."
Jag bara tänkte:
"Från det vackra Lindau…"
"Varför flyttar en doktor från Lindau till Rödental?"
"Vi får kolla vad det är för slags doktor "
Jag blev alldeles häpen över allt som dök upp.
Allt som den här doktorn hade gjort.
Alla saker han hade gjort. Hemska saker.
Jag läste att hans första fru hade dött under mystiska omständigheter,
antagligen från en injektion.
Jag läste att han våldtog en patient.
Och jag läste framförallt om Kalinka.
Och med den vetskapen
gick jag till min läkartid på mottagningen.
Allt var så skumt.
Jag hade en plan.
Jag skulle först ta mig en titt på mannen för att se om det verkligen var han.
Jag var rädd.
Och jag skakade och darrade så mycket
att han märkte det och frågade:
"Varför är du så rädd?"
"Är du rädd för mig?"
Och jag sa, "Nej, nej, jag är inte rädd för dig."
"Jag är bara lite orolig inför undersökningen."
Och jag tänkte direkt, det är han.
Jag informerade tre olika myndigheter.
Jag skrev till tidningen.
Jag skickade ett mejl till borgmästaren
och till läkarförbundet.
Jag skickade också ett mejl till monsieur Bamberski.
Och han tog kontakt med mig.
Tack vare den här damen
fick den tyska polisen reda på
att från slutet av 1997 så började han
att vikariera som läkare runt om i hela Tyskland.
Han gav förfalskade dokument
till olika kliniker, sjukhus
och olika läkarmottagningar och vikarierade sen där.
Han fick aldrig sin läkarlegitimation tillbaka.
Men han hade tydligen gjort en kopia innan.
Och med den kopian åkte han Tyskland runt
som läkarvikarie under alla dessa år.
Coburg-polisen
grep honom kort efter att han lämnat landet
med en väska full av pengar
och en penispump.
Om man inte vill ta Viagra,
så kan man använda en sån
för att väcka sin penis.
Det var en rättegång
som hade stort medieuppbåd.
Kalinka, Bamberskis dotter,
som dog vid den unga åldern 15 år,
efter en injektion som doktor Krombach gav.
RÄTTSLIGA MYNDIGHETER
Monsieur Bamberski var väldigt lugn,
han var saklig och han var väldigt glad
att det äntligen blev en rättegång i Tyskland
mot Krombach även om det bara handlade om
att han inte hade giltig legitimation.
Utan legitimation kan man inte jobba som läkare.
Jag tänkte, "det är alldeles för farligt."
"Tänk om nåt händer och jag vet vad för slags man han är."
"Jag måste gå ut med det offentligt nu."
På förhöret som jag var med på i juli 2007
fick man reda på
att monsieur Krombach hade fortsatt att förgripa sig sexuellt.
Två kom för att vittna i rättegången.
Och flera andra
nämndes i domen.
Monsieur Krombach dömdes till 28 månaders fängelse.
Han fick i alla fall två år.
Åtminstone fick han det.
Nåt sånt får bara inte hända.
Och sen blev han släppt tidigare.
Jag kände mig frustrerad för att
jag hade uppnått ett resultat. Men jag hade inte nått det yttersta målet,
som var att skipa rättvisa för Kalinkas död.
Det är skrattretande att tänka som monsieur Bamberski,
att jag skulle älskat med henne?
Att du våldtog henne!
Jag behövde inte göra det, jag var gift,
jag var lycklig med Kalinkas mamma.
Förresten så stannade hon ända till
fem år efter skilsmässan.
Men lämnade sen, inte på grund av det här utan för att jag bedrog henne
med en annan kvinna, med en vän till henne.
Det är sånt som händer.
SCHEIDEGG, TYSKLAND
Monsieur Krombach var kvar i fängelset fram till juni 2008.
Han kom tillbaka till Scheidegg.
Scheidegg ligger väldigt nära Lindau.
Och jag förföljde Krombach.
Jag åkte till Scheidegg tre gånger
i september och tidigt i oktober.
Och där fann jag en liten skylt
framför huset där monsieur Krombach bodde:
Hus till salu.
Han fick alltså chansen att fly från polisen.
Jag fick lite panik och tänkte:
"Vart ska han åka?"
Jag hade kommit till en återvändsgränd, jag kunde inte göra nåt annat.
Jag kunde inte göra nåt med den fällande domen i hans frånvaro.
Jag tog mitt beslut i september 2009.
Nåt var tvunget att göras.
Det fanns bara en lösning.
Och det var det som motiverade mig
till att kidnappa honom.
Att kidnappa monsieur Krombach.
Att föra monsieur Krombach frivilligt eller ofrivilligt
till Frankrike.
Jag tänkte
rättvisan måste nå ända fram.
Så…
…det må ha varit ett riskfyllt projekt,
men det var i alla fall nåt konkret.
Var tanken att få honom mördad?
Nej, jag tänkte aldrig mörda honom.
Rättvisa skulle aldrig skipas,
så för alla, inklusive mig,
skulle det alltid finnas tvivel.
Bregenz i Österrike ligger väldigt nära Scheidegg och Lindau.
Så jag gick till alla caféer,
restauranger, hotell och chalets i Bregenz,
och sa att jag letade efter någon som kunde hjälpa mig
att förflytta monsieur Krombach
från Tyskland till Frankrike.
Jag gav dem dokument på tyska.
Med hans foto på och där det stod Interpol.
Det var fredag
och hotellreceptionen ringer till mitt rum och säger:
"Det är en man här som frågar efter er."
Och det var då jag träffade Anton.
Jag heter Anton Krazniqi.
Jag föddes i Kosovo och växte upp i Österrike.
Jag är själv pappa
och jag är fascinerad av den här killens styrka.
Det är en pappa med extremt mycket kraft!
Det är intressant, det berör.
Det berör när man tänker, om det här skulle hända mig,
vad skulle jag göra som pappa?
Vad skulle jag vara förmögen till att göra för mitt barn?
Vad skulle du gjort?
En kort rättegång.
Kort, enkel, snabb.
Jag tog med honom i min bil.
Vi åkte till Bodensjön.
Jag erbjöd honom min hjälp.
Han sa:
"Det är av medmänsklighet jag föreslår det här."
"Jag vill inte ha några pengar."
Ja, han frågade, "Hur mycket vill du ha?"
Jag såg på honom och skrattade.
Jag sa, "Nej, inga pengar."
Men jag sa, "Det kommer vara utgifter ändå."
Han sa, "Okej, men vi tar det när det är klart."
Så jag riskerade ingenting.
Har du suttit i fängelse?
Ja, visst.
Om man tänker på konsekvenser,
om vad som skulle kunna hända?
Det intresserar mig inte ens.
Om han skulle vara med i maffian,
så skulle han bett om pengar i förskott.
Ja, jag känner ett ryskt gäng, de är georgier.
Jag tog med mig två av dem.
Vad var det för pris?
Priset var tio tusen euro per skalle.
Pratade ni om hur det skulle gå till?
Nej, inte alls. Han sa:
"Ju mindre du vet, desto bättre."
Så jag gav honom mitt godkännande.
Det var en troshandling.
Om man inte tror på nåt,
kommer man ingen vart.
Jag åkte tillbaka till Toulouse.
Jag väntade. Inget särskilt hände.
Jag tog min systers bil.
Det finns tillräckligt med plats och tonade rutor där bak,
idealiskt.
Planen var att när vi ser honom,
tar vi honom och sätter honom i bilen.
Och sen kör vi honom till Frankrike. Primitivt, enkelt.
Krombach var inte hemma.
Vid nio-tiden
ser jag bilen köra in i garaget.
Jag tänkte: "Okej, nu är han här."
Ljuset tänds i huset.
Jag knackade.
Jag gick bort från dörren.
Tre, fyra meter bort från dörren.
Han kom ut.
"Godkväll, är det monsieur Krombach?" frågade jag på tyska.
Han sa: "Ja, vad vill du?"
De två ryssarna kom fram och attackerade från höger och vänster.
Han började skrika.
"Hjälp, hjälp mig"
Vi lade honom i bilen och tejpade honom.
Och det var det vi gjorde.
Han visste vad som pågick.
Han skrek rakt ut och frågade:
"För du mig till Frankrike?"
"Ska du döda mig?"
Jag sa till honom: "Ingen kommer döda dig"
Han sa, "Kör hem mig igen,"
"så ger jag dig 500 000 euro."
Nej, nej, vi ska inte köra hem dig och vi vill inte ha pengar.
Det var jag som körde.
De båda ryssarna satt bak med doktor Krombach.
Jag hörde en ryss säga:
"Nej, gör inte så, gör inte så."
Jag vände mig om och såg att en av ryssarna hade dragit kniv.
Han ville tydligen skära av genitalierna.
Jag stannade bilen.
Jag sa till killen, "stick härifrån!"
Det är för riskabelt för mig att köra 300, 400 kilometer
med en kille som har kniv.
Killen sa, "Okej, jag vill ha mina pengar."
"Okej, ta dina pengar. Ciao!"
För mig var det viktigt att föra Krombach
nånstans inom Frankrikes gränser.
Plötsligt såg jag: "Avfart: Mulhouse"
Ja, perfekt.
Det är den första staden
där det finns rättslig struktur, polisstation.
Rådhuset ligger precis bredvid.
Framför rådhuset
stod tre, fyra polisbilar parkerade.
Jag kunde inte lasta ur där.
Jag svängde in på första gatan.
Krombach skrek lite svagt.
"Hjälp, hjälp!"
Vi öppnade grinden helt och hållet.
Jag lämnade honom här.
Klockan 03.20 på morgonen
fick jag ett anonymt telefonsamtal.
"Ring polisen
i Mulhouse
och säg till dem att Krombach
sitter på trottoaren framför tullkontoret. "
Jag ringde och berättade min historia.
Men killen trodde att jag var tokig.
Han är eftersökt för dråp.
Dråp?
Sedan länge.
Tilleul-gatan?
Ja, Tilleul-gatan bredvid tullkontoret.
-Finns det en arresteringsorder? -Ja, det står "farlig person".
"Det jag säger är väldigt allvarligt."
"Det finns en europeisk arresteringsorder."
"Leta efter den så får ni se."
Killen är efterlyst…
Det är en kille som har munkavel och är bunden till händer och fötter.
Vi är på Tilleul-gatan.
Han är bunden. Vänta.
Han är med en kille som är bunden.
Vi är på Tilleul-gatan, han är bunden. Hans händer och fötter är bundna.
Tio minuter senare sa han:
"Vi har hittat honom, men du har spöat honom ganska mycket."
Jag sa, "Jag har inte spöat honom eftersom jag är i Toulouse."
Monsieur?
Ja?
Heter du Dieter i förnamn?
Ja.
Han heter Dieter i förnamn.
Han säger att han blev kidnappad i Tyskland.
Är han vid medvetande?
Ja, han är vid medvetande men det ser inte bra ut.
De lovade att de skulle köra hem mig.
De hade lovat att köra hem honom.
Vad sa du att de kom ifrån, Ryssland?
De talade ryska.
-De talade ryska. -Okej.
Trodde du att du skulle gripas?
Nej, inte alls.
Det var därför jag sa att jag blev förvånad.
Jag bokade ett hotellrum i Mulhouse.
Jag bokade ett flyg
och när jag kom till hotellet
var klockan redan fem, sex på eftermiddagen.
Polisen knackade på dörren.
De frågade om jag var monsieur Bamberski.
"Då tar vi med dig till häktet."
Och de förde mig till polisstationen.
Där förhören började.
När två poliser körde mig
för att presenteras inför åklagaren,
då gjorde alla honnörsvakt för mig
i entrén på polisstationen.
Ställde alla sig upp?
Alla stod upp
och applåderade.
Och det värmde mitt hjärta.
De sa att Krombach var där,
att de inte hade släppt honom.
Man kan säga
att han var i slutet av sin legala bana.
André Bamberski åtalas för kidnappning och kan få upp till tio års fängelse.
Jag heter Laurent De Caunes.
Jag är advokat i Toulouses advokatkår.
Jag fick reda på att Krombach hade blivit kidnappad
samtidigt som jag fick reda på att monsieur Bamberski
satt häktad i Mulhouse.
Det var då jag blev jätterädd.
Jag skulle tänkt på förhand på konsekvenserna
av att sätta igång en kidnappning.
Pressen tycker om att uttrycka sig
lite överdrivet, lite teatraliskt
och avslöja en skandal.
Och vi var nu i ett lite speciellt skede
där monsieur Bamberski var målsägande
i de rättsliga åtgärderna mot Krombach.
Och framtida svarande i åtalet mot honom själv.
Klockan elva på kvällen
får André Bamberski komma ut som fri man.
Men han är åtalad för olaga frihetsberövande
och kriminell koppling.
Jag gav mitt samtycke
den nionde oktober 2009
till att föra Krombach till Frankrike.
Jag heter Philippe Ohayon. Jag är advokat.
Och jag försvarade Dieter Krombach, under två rättegångar.
Dieter Krombach fick fängelse.
Hans ansikte var svullet, det såg ut som en kotlett.
Ni förstår säkert vilket katastrofalt tillstånd han var i.
Han var traumatiserad. Han hävdade att han var oskyldig.
Han skrek argt att han var oskyldig.
Kidnappningen var extremt våldsam.
Och monsieur Bamberski sa: "Det är inte mitt fel,
jag sa aldrig till dem att slå honom eller vara våldsamma."
Monsieur Bamberski är enligt mig en person
som anser att ändamålen helgar medlen.
Vi pläderade för att André Bamberski
hade agerat under moraliskt tvång.
Eftersom han visste att Krombach satt häktad
kunde rättegången äntligen börja.
En riktig kontradiktorisk rättegång.
En riktig rättegång om rättvisa.
Målet med rättvisa
är att aldrig hämnas.
Det har det varit sedan tidernas begynnelse.
Rättvisa är inte hämnd. Det är tvärtom.
Efter att Dieter Krombach blev kidnappad
kontaktade jag Diana Krombach.
Intervjun ägde rum framför hennes pappas hem
där han hade kidnappats.
Och hon var fortfarande övertygad om att hennes pappa var oskyldig.
Jag är 100 % övertygad om att min pappa är oskyldig.
Under de här åren har det varit en otroligt känslomässig börda för familjen.
Kan du visa var det hände?
Jag vet bara det som min pappa berättat.
Det här är parkeringsplatsen och han sa att det hände
precis innan han kom till bilen.
Polisen hade sett en stor blodpöl här.
Först trodde polisen att han hade blivit mördad.
Bad Tyskland om att han skulle få komma tillbaka?
Självklart.
De var faktiskt förvånade över att de ens behövde be om det.
Och det blev förstås en stor överraskning,
som vi kämpade för i flera månader.
Men det gick inte som vi ville.
PARIS, FRANKRIKE
JÄMLIKHET
I domstolen i Paris
åtalades monsieur Krombach på samma grunder
som hans rättegång i hans frånvaro 1995.
För det grova brottet, mordet på Kalinka.
"Det är en känslofylld början på rättegången mot Dieter Krombach,
den här morgonen i Paris-domstolen.
En dag som utmärktes som ansikte mot ansikte
mellan mannen som åtalats för mordet på den unga Kalinka,
och pappan till den unga flickan, André Bamberski."
Min första tanke och mina första ord
är för Kalinka.
Stämningen på rättegången var som på en hårt mediabevakad rättegång
med en tysk som har flytt undan rättvisan i flera år
och som nu äntligen ska betala för det.
Så var stämningen.
Monsieur Krombach mår inte särskilt bra.
Tack vare Bamberskis vänner.
Det är en surrealistisk situation.
En person är i båset
för att den åklagande parten förde honom till Frankrike
på ett hemskt våldsamt sätt.
Det här tyskfientliga,
konspiratoriska klimatet,
i vilket vi anklagade tysk rättvisa
för att skydda en tvivelaktig allmänläkare
i Lindau, det var helt obegripligt.
Vad är sanningen?
Sanningen är att min pappa inte har gjort nåt.
Han är inte skyldig. Det är en galen mans handling.
Doktor Krombach
var en bra pappa med sina barn.
Men det är en person med två ansikten.
Det var doktor Jekyll och mr Hyde.
Monsieur Bamberski är en moralisk kraft.
Det är inte den ensamma hämnaren
men han är stridslysten.
En kämpande munk.
Monsieur Bamberski är som alltid bestämd.
Är det en lättnad för honom att rättvisa äntligen skipas?
Det är en lättnad för honom för det var alltid hans mål
att Krombach skulle dömas.
Madame Gonnin är en väldigt lugn och rar kvinna
som lider enormt av vad som hände.
Kidnappningen, Krombachs gripande,
allt medieuppbåd.
Såret har öppnats upp igen
med den här situationen, där hon inte tror
att Dieter Krombach är skyldig.
Jag tror hon kände sig som ett offer för det hon ansåg vara
rättsligt våld och angrepp från monsieur Bamberski.
Rättegången mellan Bamberski och Krombach är Bamberskis hämnd mot Krombach.
Jag blev tillfrågad att bevaka rättegången
och skriva artiklar om den.
Alla i rättssalen höll andan,
det gjorde de verkligen, när Krombach kom in.
Han förlorade ganska snabbt kontrollen över sina känslor,
för när frågorna passade honom
förstod han dem väldigt snabbt
och svarade ganska bra på dem.
Men när det kom en fråga som störde honom
gjorde han den här gesten.
DIETER KROMBACH
Och sen var det ett rätt så chockerande ögonblick.
Det var i slutet av femte eller sjätte dagen
när vi fick veta att han drabbats av en hjärtattack.
Hans liv är i fara, han har hjärtproblem.
En expert kan bekräfta det.
Dieter Krombach kan inte längre inställa sig inför rätta.
När den tyska kardiologen förhördes
åberopade han ett problem.
Det var ett rent påhitt.
Några av journalisterna som skriver om rättegången
kontaktade advokaterna Levano och Ohayon
före rättegången
och de sa hela tiden att rättegången inte skulle äga rum.
Och de hade rätt ännu en gång.
Lustigt nog handlar det om ett problem inom hans eget fält, kardiologi.
SEX MÅNADER SENARE
Kalinka, som han tror mördades av hennes styvfar Dieter Krombach.
Varför varnade han inte polisen så de kunde skydda platsen?
Danièle Gonnin, Kalinkas mamma.
De före detta äkta makarna tittar inte ens på varandra.
Vad är du i för sinnesstämning?
Jag känner mig
mycket mer säker
och är mycket lugnare än förra gången.
Vad betyder det?
Det betyder
att allt har gjorts för
att monsieur Krombach inte ska få ett till hjärtproblem.
Självklart måste vi få ett slut på det här.
Det är klart att han vill bevisa sin oskyldighet.
För att han är oskyldig.
Att vittna mot honom var så svårt för mig,
att ställa mig framför så många människor
och beskriva allt igen.
Jag träffade monsieur Krombach för första gången sommaren 1993.
Jag var 29 år gammal.
Och han var äldre, jag skulle säga nästan 60 år gammal.
Det var nån som rekommenderade honom:
"Det är en trevlig och mycket duktig läkare."
Han sa att jag hade järnbrist
och att han var tvungen att ge en järninjektion.
Jag fick injektioner några gånger
och allt var bra så långt.
Min man och jag hade ekonomiska problem
och han erbjöd mig jobb på hans mottagning.
Jag skulle bara sopa, tvätta golv och torka av.
Jag skulle komma vid lunch.
Ingen personal och inga patienter var där.
Jag tänkte inte på det då.
Och så en dag gick jag in i en korridor
och hörde ljud.
Jag ropade:
"Hallå! Är det någon där?"
Och han stod i bakre laboratoriet.
Han frågade mig
"om han kunde få ge mig injektionen?"
Så att jag skulle slippa komma tillbaka för min läkartid senare den dagen.
Jag tyckte inte det var konstigt, så jag sa "ja."
Det var en helt annan injektion.
Jag minns att jag nästan var paralyserad.
Och jag minns att jag ville resa mig upp,
men att han försiktigt tvingade mig ner igen
med två fingrar och sen hände det.
Ja, han våldtog mig.
-Kan vi ta en liten paus? -Självklart.
Okej.
Jag kunde inte tänka tillräckligt klart för att kunna gå till polisen.
Jag var bara så rädd och hade ångest
och kände skam.
Monsieur Krombach var väldigt rik och hade stort inflytande
och jag tänkte: "jag har ingen chans mot honom."
Jag kunde aldrig försvara Dieter Krombach
mot de anklagelserna.
Alltså, där det inte finns bevis, de andra anklagelserna.
Krombach hävdade att han inte kände mig,
att han aldrig sett mig förut,
att jag bara var där för att göra mig viktig.
Rättvisan har regler.
Den första regeln är att hitta bevis för anklagelserna.
RÄTTSSAL NUMMER TRE
Jag hörde att han var rädd för att jag skulle vittna.
Rättssalen var full.
Och hans två advokater var som ilskna hundar.
Systrarna Mauer hade aldrig gått till domstol. Jag kunde aldrig
försvara monsieur Krombach
mot systrarna Mauers anklagelser.
Hur reagerade Danièle Gonnin på offrens vittnesmål?
Avsmak.
Känslan av att ha haft fel i 28 år.
Jag minns Danièle Gonnin som vände sig om och sa:
"Men han är ju pervers."
"Jag levde med en pervers person i flera år utan att veta det."
Vilken chock, offrens ålder, tillvägagångssätten.
Unga flickor som var minderåriga på den tiden.
Sättet på vilket han drogade dem för att sen utnyttja dem sexuellt.
Danièle Gonnin tittade inte på medicinflaskorna
som han injicerade i Kalinkas kropp.
Hon tittade inte, hon litade på honom.
Doktor Krombach är kardiolog
och alla instämmer att hans försök att återuppliva Kalinka,
både på sättet han gjorde det och produkten han injicerade
går helt emot alla medicinska regler.
Och hon fick reda på att han hade varit otrogen i deras hem.
Hennes man drogade henne för att bedra henne med den 16-åriga grannen.
Men grannen,
hon berättade att när hon började ha sex
med Dieter Krombach, så var det hemma hos honom.
I samma hus som han levde med madame Gonnin.
På soffan i vardagsrummet
och för att inte bli störda så drogade han sin fru.
Han hällde några droppar
sömnmedel i hans frus glas,
så att hon skulle sova djupt
och inte höra
att han hade sex i rummet intill.
Danièle Gonnin berättade för rätten att hon sov onormalt mycket
den natten då brottet begicks.
Hon tror nu att hon kan ha blivit drogad
av monsieur Krombach den natten då hennes dotter dog.
Jag hade mina tvivel, men nu är det mer än så.
Jag är nästan helt säker på att han ljuger.
Och det gör ont.
Och nu måste jag leva med det.
Jag skulle velat att Dieter Krombach sa:
"det var en olyckshändelse, jag fick panik
och jag ljög."
Då skulle jag förstått
och jag kanske skulle ha förlåtit.
Men nu kan jag inte förlåta.
Det var väldigt svårt för madame Gonnin, att handskas med känslan
av att bli ansedd av många som den som visste,
men som inte ville säga, eller tro eller som inte ville lyssna.
Den bilden av henne stod hon inte ut med.
Vi var så klart nöjda
för att jag faktiskt kunde säga till mamman,
till alla, till pressen:
"Där ser ni, jag hade rätt."
Doktor Krombach blev dömd
till 15 års fängelse
för misshandel.
Min första tanke är förstås till Kalinka.
Rättvisa har skipats till hennes minne.
Och nu kan jag sörja henne.
DIETER KROMBACH DÖMDES TILL 15 ÅRS FÄNGELSE
FÖR "MISSHANDEL OCH VÅLLANDE TILL ANNANS DÖD."
HAN HAR ALLTID HÄVDAT ATT HAN ÄR OSKYLDIG.
TROTS PROTESTER FRÅN ANDRÉ BAMBERSKI
SLÄPPTES HAN DEN 22 FEBRUARI, 2020 PÅ GRUND AV MEDICINSKA SKÄL.
HAN DOG DEN 12 SEPTEMBER 2020 I TYSKLAND.
HITTILLS HAR 16 KVINNOR ANMÄLT SEXUELLA ÖVERGREPP SOM BEGÅTTS AV DOKTOR KROMBACH.
Vad fick du för dom?
Ett år i fängelse.
När jag var i fängelset i Österrike hälsade min pappa på mig.
Han sa: "Vet du vad du har gjort, min pojke?"
Jag sa: "Ja, pappa."
De är stolta över mig.
Alla är stolta över mig.
Under rättegången för kidnappningen i Mulhouse
fick jag reda på att jag dömdes
som upphovsman till kidnappningen.
Ett års villkorlig dom.
Jag hoppas Kalinka är i himlen
och att hon vet allt jag gjort för henne.
Jag tycker att hon är värd det.
Vad skulle du säga till en pappa som förlorat sin dotter?
Eftersom det tog 39 år, så skulle jag nog säga,
kasta inte bort ditt liv.
Jag kämpade som Don Quijote av La Mancha.
Mot väderkvarnarna.
Jag lyckades få rättvisa för henne.
Men det var verkligen en extrem kamp.
Undertexter: Louise Ohlsén