Downloaded from YTS.MX
EN DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Politiet?
Kan du sende en ambulanse til Rue du Tilleul?
Vi fant et individ
med hendene og føttene sine bundet. Han har teip over munnen
og hodet hans er smadret.
Er han ved bevissthet?
Ja, enn så lenge er han det, men han har det dårlig.
Han sier at han ble kidnappet i Tyskland.
Han er etterlyst for forsettlig drap.
Forsettlig drap?
I en god stund nå.
Det er en nesten 30 år gammel sak.
En 14 år gammel fransk jente, Kalinka, ble drept på 1980-tallet
og saken har nettopp tatt en ny vending.
En far som kjempet.
Dette er en far som aldri stoppet.
Han vet hvor sin datters morder bor.
Og jeg har en plan for å hjelpe ham.
Enkelt.
Hva skal du gjøre?
Hva hadde du gjort som en far?
Hva kunne du gjort for barnet ditt?
LINDAU, TYSKLAND
10. JULI, 1982
Det var tidlig om morgenen.
Den røde telefonen ringte.
Jeg svarte.
De sa: "Bevisstløs person" og ga adressen.
Min første tanke var:
AMBULANSEARBEIDER
"håper ikke det er hos Krombach."
Han er en lege, hvorfor må vi dra dit?
Han kom løpende ut
og sa: "Jeg tror det er for sent."
Han tok oss til rommet,
og der lå jenta, død.
Kalinka. Stedatteren hans.
Han var både opprørt og behersket.
Men moren gråt.
Hun var sønderknust.
Min første tanke var at jenta allerede var i rigor mortis.
Og på vei ut så jeg
at hun hadde en kanyle i armen.
Jeg spurte Krombach: "Hva injiserte du?"
Og han sa: "Kalsium", han trodde at kalsium ville hjelpe.
"Hun var i solen hele dagen."
Og alt han kan tenke seg er
"at det er fra varmen."
Det var det han sa.
En tragisk sak.
Det fortsatte å plage meg.
Jeg ville vite hvordan jenta hadde dødd.
Det var ikke en naturlig død.
Jeg tenkte at noe ikke stemte.
PECHBUSQUE FRANKRIKE
Den 10. juli, 1982,
om morgenen, ringte moren meg
for å gi meg den forferdelige nyheten, Kalinka hadde dødd.
KALINKAS FAR
Hun fortalte meg at hun hadde reagert dårlig på solstikk.
Jeg ble helt nedslått, jeg var redd.
FRANKRIKE
Jeg ankom Tyskland om natten.
Den neste dagen kjørte jeg til sykehuset.
Jeg så Kalinkas ansikt.
Kalinka var nydelig. Hun var…
sine foreldres øyensten.
Virkelig skjønn.
Fra en tidlig alder smilte hun.
Kalinka
er en blomst
fra Masuria-skogen.
Og på polsk…
er det et ord som høres bra ut.
Det jeg mener er at det er musikalsk.
Jeg ba
om at sjelen hennes skulle få ro.
Så dro jeg.
Neste dag, hjemme hos moren hennes,
ville jeg treffe Nicholas.
Han var bare 11-12 år da.
Det var han som fortalte meg
at de hadde hatt en normal dag.
Kalinka var ikke overtrøtt.
Det var da jeg begynte
å føle at noe ikke stemte.
Døden til en ung jente med god helse, i god form,
jeg forstod ikke.
Jeg prøvde å forstå dette solstikket.
Lindau var solrikt, varmt, det var 29-30 grader ute.
Men,
sammenlignet med Toulouse var det ikke veldig varmt.
Det var veldig vanskelig
å tro visse ting.
FRANKRIKE
BAMBERSKI-FAMILIEN
Moren foreslo at vi begravde henne i Pechbusque.
Jeg tror det var på dagen til begravelsen
at ryktene begynte å gå
om at Kalinka hadde dødd av en overdose.
Jeg er Elizabeth Aragon, Andre Bamberskis nabo.
Vi kom til begravelsen.
Det var alt vi kunne gjøre.
Jeg snakket med naboene, som sa:
"Folk sier at hun døde
av en injeksjon
som stefaren ga henne for å gjøre henne brun."
Det var forklaringen jeg fikk på den tiden.
En intravenøs injeksjon for å gjøre henne brun?
Fornærmer disse ryktene deg?
Ja, de sårer, men
det hadde vært en obduksjon.
Da moren skulle dra, ba jeg henne
sende meg en kopi av obduksjonsrapporten.
Etter kanskje en uke eller to
eksploderte jeg, kan du si.
Jeg var sint fordi jeg ikke hadde fått obduksjonsrapporten.
Når mistenkte du herr Krombach?
Fra begynnelsen av oktober i 1982.
Da jeg leste obduksjonsrapporten.
Den jeg hadde fått var på tysk.
Så jeg fikk den oversatt.
Den nevnte at
400 cl av Kalinkas middag
kom opp fra magen hennes, til luftrøret,
og så ned i lungene hennes. Hun ble kvalt.
Selv jeg, som ikke visste noe om medisin eller obduksjoner…
Bare ved å lese det
var det åpenbart for meg
at Kalinka døde av oppstøt,
og ikke av solstikk.
Men de to rettsmedisinerne
nektet å spesifisere dødsårsaken skriftlig.
Jeg ville avklare ting med moren.
Hun sa at hun ikke hadde lest obduksjonsrapporten!
Hvorfor?
Det var også flere uregelmessigheter.
Det er seksuelle abnormaliteter.
Altså abnormaliteter som er åpenbare for vanlige folk.
Skade på høyre leppe av vulva.
Manglende kunnskap om hvorvidt det hadde vært
noe samleie før døden eller ikke?
For meg var det åpenbart, jeg var sikker;
"Det er virkelig noe galt."
FRANKRIKE
Alexandre Parra-Bruguière, jeg ble advokat i denne saken i 2010.
Da moren til Kalinka Bamberski
kom med et sivilt søksmål til meg.
Allerede under begravelsen følte hun at Bamberski var villig
til å fremstille henne som medskyldig i datterens mord.
Fordi han ville vite hva som skjedde, mens hun godtok Krombachs versjon.
Fru Gonnin kan ingenting om medisin, hun er gift med en lege.
Så hun tar Dieter Krombachs forklaringer for gitt.
Hun mistenker ikke kriminalitet.
Selvfølgelig.
Politimesteren stilte ham fem spørsmål over telefonen.
Krombach skrev dem ned, og svarte skriftlig hjemmefra.
FORDI JEG VAR OVERARBEIDET FIKK JEG SVARE SKRIFTLIG
Det var ingen etterforskning.
Krombach ble aldri
tilkalt til muntlig avhør.
Han skriver: "Jeg forberedte først 250 mg av Solu Decortin,
for å bekjempe sjokktilstanden.
Jeg prøvde også å injisere inn i hjertet."
Jeg ville ha flere detaljer om hva som skjedde.
Så vi sendte en klage
til påtalemyndighetene i München.
MÜNCHEN
RETTSMEDISINER
Jeg heter Wolfgang Eisenmenger.
Ved instituttet i München
fikk vi et stykke hud
som var identifisert som injeksjonsstedet på armen.
Og toksikologisk fant vi ingen forgiftning
som ville ha forklart døden.
Hva tenker du om injeksjonene
Krombach ga Kalinka for gjenoppliving?
INJEKSJON AV 250 MG
Ja, for en lege må jeg si at det er uvanlig
å komme med slike utsagn.
Dr. Krombach sa under avhør
at han fant jenta
i rigor mortis, i sengen.
Når rigor mortis har inntruffet,
er det helt meningsløst å prøve gjenoppliving.
Noe gikk galt, denne mannen snakker ikke sant.
Men angående jentas død
tok ikke dette oss noe lenger.
Det var ikke nok til å bevise drap,
til å bevise forsettlig drap med sikkerhet.
Det var et spørsmål om troverdighet
og juridisk vurdering.
Jeg heter Patricia Jolly, jeg er journalist.
Før Kalinkas død
er Krombach-familien en blandet familie
som ser ut til å ha det veldig bra.
Kalinka Bamberski og hennes bror Nicolas.
Krombachs sønn og datter, Boris og Diana.
Krombachs første kone døde da hun var 24.
Kalinkas mor snakket ikke tysk,
hun stolte blindt på Dieter Krombach.
Hun er overbevist om at han ikke gjorde noe galt.
Hun sa at han er en god far,
at han aldri var upassende
mot datteren hennes.
Dieter Krombach er snill, morsom,
han utstråler livsglede.
Og det tyske rettssystemet tar ikke opp saken.
Den kjekke legen i hvit frakk…
Få mennesker ville diskutert med en lege.
Bamberski er en autorisert regnskapsfører,
en veldig seriøs mann, ganske streng.
Han opplevde et svik, kona hans forlot ham.
Hun skilte seg fra Bamberski.
SKILSMISSE
André Bamberski liker å gjøre ting ordentlig.
Alt blir en besettelse.
Ting må gjøres godt, rett og ryddig.
Han har en utholdenhet… som blir som en besettelse.
I juni 1983
skrev jeg til aktor
for å spørre ham hva neste skritt i etterforskningen var.
Og han svarte
at Kalinka hadde dødd av naturlige årsaker,
og at det ikke var noe behov for ytterligere undersøkelser.
Han mente: "Gå videre, det er ingenting å se her."
Jeg tok det veldig dårlig.
Jeg skrev en brosjyre.
Jeg lagde 5000 kopier.
Og jeg dro til Lindau.
Målet mitt var å offentliggjøre det.
Det var Oktoberfest.
Det var mange folk på gaten.
30 000 eller 50 000 mennesker.
Så jeg delte ut brosjyrene.
Jeg kan lese noen avsnitt.
"Du må vite at det bor en kriminell i Lindau.
Det er legen, doktor Krombach.
Han drepte min vakre datter, Kalinka.
Dessuten har hintene i obduksjonsrapporten
om seksuell omgang
blitt ignorert. Hvorfor?
Jeg krever derfor offentlig at rettferdighet skal skje."
Jeg gikk også til kaféer og butikker,
til alle menneskene som var der.
Og Diana, Krombachs datter,
kom med politibetjenter.
For å arrestere meg.
Jeg ble arrestert og tatt i varetekt.
Jeg ble avhørt. Til slutt slapp de meg ut.
Jeg var sikker på at Krombach hadde drept Kalinka.
Og jeg kom ikke til å gi opp.
Fra starten
var han tilstede ved obduksjonen,
som også er en uregelmessighet!
Jeg heter Yves Levano, jeg er en advokat i Paris.
Dieter Krombach trenger en fransk advokat som snakker tysk.
For Krombach er Bamberski gal.
Vi kan bare beskrive ham som gal.
Krombach tok ikke del i obduksjonen.
Han dro for å identifisere Kalinkas kropp.
Så forlot han rommet.
Rettsmedisineren sa:
"Du kan forstå at vi sjekket
etter spor av voldtekt.
Vi så ingen."
De noterer en skade på den øvre leppen.
Nettopp. Så,
gravferdskonsulentene kler kroppen, renser kroppen.
Ved å gjøre det skadet de kroppen.
I juli var det veldig varmt, kroppen var veldig skjør.
Det var ekstrem nedbryting.
Det var det.
De to rettsmedisinerte
fjernet Kalinkas kjønnsorganer fullstendig.
Uregelmessigheten er at
etter det
vet vi ikke…
Det står ingen steder hva de gjorde med dem.
Jeg har ikke svaret.
Men igjen, hvis vi sier
"Krombach fikk de til å forsvinne."
Da må vi si:
"Krombach har en, to, tre, fire, fem medskyldige."
Lindau er et feriested.
En veldig fin by.
Med mange turister.
Krombach?
Han hadde en god legepraksis,
det var alltid fullt.
Jeg forble hans pasient.
For jeg hadde ingen grunn til å dra.
Jeg visste ikke hvorfor jenta hadde dødd.
Jeg visste det ikke.
Og han var en dyktig lege.
En god diagnostiker.
Flink. Jeg kan ikke si noe negativt.
Og moren var en rolig og hyggelig person.
En virkelig snill person, vil jeg si.
Hun mister barnet sitt.
Så lærer hun at Bamberski
mistenker, mer enn mistenker, hennes mann
som hun ikke mistenker
å være datterens morder,
og henne selv til å være medskyldig.
Jeg trodde, og jeg skrev det:
At hun enten deltok i handlingene
som førte til Kalinkas død,
eller at hun aldri lurte på
hvordan Kalinka døde,
eller hva som skjedde.
-Var skilsmissen deres konfliktfylt? -Ja.
Den var konfliktfylt.
Av den grunn vil alt som Bamberski sier
bli avvist.
Jeg møtte Danièle i en kafé i Casablanca.
Det var i 1965, hun var knapt 20 år.
Dany van en pen jente, høy, blond, hyggelig.
Vi giftet oss et år senere.
Et og et halv år senere ble Kalinka født.
Da Nicolas ble født ble hun storesøster.
Splittelsen begynner
tidlig i 1974.
Det var tyske LP-plater.
Bøker om å lære tysk.
Jeg begynte å mistenke noe.
Det var jeg som koblet
det og dr. Krombach.
Han var naboen vår, tre hus bortenfor.
Hun fortalte meg direkte at han var elskeren hennes,
så da bestemte vi
at vi skulle dra tilbake til Frankrike.
Jeg trodde vi skulle begynne på nytt.
Livet mitt ble normalt igjen, frem til et år senere,
da hun angivelig hadde fått seg en jobb i Nice.
Faktisk hadde Krombach…
Han hadde kommet til Toulouse.
Jeg fulgte etter henne,
og skjønte at
istedenfor å dra til Nice på ukedagene
bodde hun med ham i leiligheten hans.
Det var jeg som søkte om skilsmisse.
Det er en form for
hevnlyst med tanke på alt som skjedde i fortiden.
Hevn mot Krombach,
og hevn mot henne.
Det gjorde henne paranoid angående alt som Bamberski sa.
Jeg heter Philippe Motta.
Jeg har vært journalist i Toulouse i 30 år.
Jeg møtte André Bamberski i 1985.
Jeg dro dit og lurte på
hva jeg skulle tro om denne saken.
Er den god eller ikke?
Det første som slo meg var
at han hadde en haug med filer.
Alt som har skjedd, hans tanker…
Med alt jeg har opplevd,
stoler jeg ikke på noen.
Ikke be meg stole på deg.
DANY "LETTE SAMVITTIGHETEN SIN"
MORD
Jeg skrev ned alt.
Det må sies
at han har et talent for å komplisere.
Vi er tre år etter hendelsen,
og han ber meg ta interesse i saken.
Vi publiserer en artikkel,
jeg tror det var den første som ble skrevet om denne saken.
Den er ikke nødvendigvis godt skrevet, men den er to sider lang.
Og vi var forsiktige, vi kalte den En underlig historie.
EN UNDERLIG HISTORIE
Jeg intervjuet også moren.
Hun sier at hun er lei av alt dette.
For, slik jeg forstår det,
bor hun i Toulouse, så på den tiden har hun forlatt dr. Krombach.
Hun drar fordi han er utro.
Så ender det i en skilsmisse.
"Jeg trengte støtte etter at datteren min døde.
Jeg drar."
Men…
i fem år til forblir hun
veldig nær ham.
Hun er overbevist om at han ikke gjorde noe.
ER DR DIETER KROMBACH ET OFFER?
Så intervjuet jeg dr. Krombach.
"André Bamberski har beskyldt meg
siden dag én. Men det er fordi han er gal."
Han feier alt til siden.
"Skriv hva du vil. Jeg bryr meg ikke."
Det er det. Han svarer meg slik.
Vi har en person som sier:
"Dr. Krombach er en snikmorder."
Vi har dr. Krombach som sier
"André Bamberski er gal."
Og vi har en tredje person som sier: "Jeg har ingenting å si."
Så,
vi har ikke nok til å vite hvem som snakker sant?
EN UNDERLIG HISTORIE
Dette var i 1985.
Jeg fant ut at en kommisjon hadde bedt statsadvokaten
om å vurdere videre undersøkelser.
Spesielt en oppgraving av Kalinkas kropp.
OBDUKSJON, ETTER OPPGRAVING
Legene som gjorde obduksjonen sa at de hadde overgitt alle organene
sammen med Kalinkas kropp.
PRØVE AV KJØNNSORGANENE
Men organene hadde ikke blitt returnert til kroppen.
MED INGEN DELER GJENVÆRENDE
For meg var det gjennom denne gjenoppgravingen allerede
i hvert fall bekreftelse på at bevis hadde blitt tilbakeholdt.
Av hvem?
Til den dag i dag tror jeg ikke vi kommer til å kunne svare på det.
Men de tyske autoritetene lukket saken igjen.
Kalinka, hun var
delt opp i biter
som en gris i et slaktehus.
Men ingen ville vite
hvordan og hvorfor hun døde.
Noen fortalte meg at Kalinka var fransk statsborger,
så det franske rettssystemet kunne ha jurisdiksjon.
Jeg begynte å håpe på nytt.
Jeg sa til meg selv at det finnes fransk rettferdighet.
I januar 1986 ansatte jeg som advokat
François Gibault.
Jeg er advokat.
Jeg avla eden i 1956.
Bamberski tar med seg obduksjonsrapporten.
Oppgravingen av Kalinka.
Organene hadde blitt fjernet, de var ikke i kisten.
Dette er et av mysteriene.
Men det er viktig fordi dr. Krombach
kunne ikke bli tiltalt for voldtekt eller forsøk på voldtekt,
fordi kjønnsorganene hadde forsvunnet.
Mangel på bevis, om du vil.
For meg er dette rettsbrudd.
Og det kan jeg ikke godta.
Krombach ansatte en advokat i Frankrike.
Og som forventet
nektet Krombach å komme til Frankrike.
Vi spør ham, vi tilkaller ham.
Han nektet alltid.
Han var alltid negativ.
Vi vet ikke hvorfor Kalinka Bamberski døde.
På dette punktet
er argumentene for uskyld like sannsynlige
som argumentene for skyld.
TIDLIGERE BEBOER I LINDAU
Bamberski?
Han visste at noe var galt, og han hadde rett.
Fullstendig rett.
Når møtte du Krombach for første gang?
Tidlig på 80-tallet.
Moren min var en fast pasient.
Som barn tok hun oss alltid med til praksisen hans.
Først var det kalsium-injeksjoner.
Alltid liggende, fordi de gjorde deg svimmel.
Men jeg stilte ikke spørsmål før jeg var rundt 14 eller 15.
Da begynte vi med jerninjeksjonene.
Foreldrene mine separerte tidlig i 1985.
Det var mye vold i hjemmet.
Krombach var der ofte som lege
for å treffe faren min, for å roe ham ned.
Så flyttet faren min ut,
og Krombach begynte å invitere oss med på hesteridning.
Så fikk han idéen
om å utvide det til en ferie i Camargue.
Å bli der over helgen, fra fredag til mandag.
Vi kjørte videre til Nice,
og det var der bildet ble tatt.
Jeg husker at han fylte femti da.
Og det begynte med:
"Å kom igjen, gi meg et lite kyss."
Men vi så det som faderlig kjærlighet.
Det var første gang han krysset en grense?
Ja. Definitivt.
Vi kom frem sent, og vi hadde et rom
med en stor dobbeltseng og en enkeltseng.
Enkeltsengen var en ekstra campingseng.
Og han begynte med å si
at han skulle sove i den store sengen
og at vi kunne velge hvem som sov ved siden av ham.
Søsteren min tryglet meg
om å sove i den lille sengen,
og at jeg skulle sove i den store.
Han hadde tatt med seg legevesken sin.
Vi hadde jernmangel, og måtte behandles regelmessig.
Og på et punkt sovnet jeg, og…
så begynte voldtektene.
Jeg var i sjokk, som om jeg var lammet.
Sjokk ganger ti.
Jeg bare lot det skje.
Jeg turte ikke å røre meg eller si noe.
Jeg spilte død, og husker at han ristet meg
fordi han trodde at jeg hadde dødd.
Han var redd, fordi jeg spilte død.
Jeg kunne ikke tro at det var sant.
Det var derfor jeg ikke snakket om det, når jeg burde ha dratt til politiet.
Men, nei…
Krombach var som en autoritet i Lindau.
En lege!
Det er ekstremt hvor mye man tilber leger i Tyskland:
"En lege gjorde det? Nei!"
"De kan ikke gjøre slikt! Det kan ikke være sant."
Ingen visste at han var narsissistisk, seksuelt pervers.
Spesielt med unge piker.
Som lege, hvordan kan vi tenke oss
at en slik person kan begå en slik forbrytelse?
For meg var det åpenbart.
Så jeg mener
at han utnyttet det at Kalinka
sov alene i første etasje.
Krombach gikk ned og
voldtok Kalinka.
Han voldtok henne, men Danièle og de tyske autoritetene
trodde at han ikke hadde gjort noe.
Han ble feilaktig anklaget.
Og at det var jeg
som hadde funnet på alt.
I Frankrike
trakk prosedyrene ut en lang stund.
Mange år.
Men i 1988
fikk tre franske medisinprofessorer
bekreftet
at døden kom på grunn av et sjokk
forårsaket av Krombachs medisinske handlinger.
Det førte til oppstøt.
Og derfor døde Kalinka av kvelning.
Denne dommen fra tiltalekammeret
sendte Krombach til Assize-domstolen
for mord.
Den 9. mars 1995
kunngjorde Assize-domstolen sin juridiske beslutning.
Krombach var selvsagt ikke der.
Han ble dømt til 15 år i fengsel.
Men bare for forsettlig vold
som førte til døden uten forsett.
Med dommen kom en arrestordre.
Selvsagt.
Og…
når man er uskyldig
og ikke har noe å bebreide seg selv for
så forsvarer man seg selv.
Det antydet at han var skyldig.
Der sa jeg: "Vel, dette er slutten."
Jeg ventet på at statsadvokaten
skulle få Krombach arrestert.
Og…
ta ham med til Frankrike.
Men jeg lærte mot slutten av Desember 1995,
at justisdepartementet
hadde skrevet: "Vennligst ikke gjennomfør
dommen mot Krombach."
Det var en politisk blokade
til fordel for Krombach mot en fransk statsborger,
som var offeret til en tysker.
Og Tyskland sa at han ble stilt for retten i München,
så de ville ikke utlevere ham.
Den juridiske prosessen fikk meg til å lide mye,
og jeg føler at jeg ikke kan stole på noen lenger.
Arrestordren ble ikke utført,
fordi Krombach er uskyldig i sitt eget land.
Det er alt!
Det var tidlig i mars 1997 at en journalist
fra en avis i Lindau ringte
for å si at dr. Krombach hadde voldtatt
en pasient under 16 år.
Jeg tok ikke feil.
Krombach er faktisk pervers.
Jeg er Barbara Völkel,
Jeg jobber for den tyske TV-kanalen ZDF.
For 30 år siden ble ikke kvinner tatt seriøst.
Vil du at voldtekt i ekteskapet skal bli ulovlig?
Nei!
Hvis de dro til politiet for å rapportere
seksuell mishandling, eller at de ble utsatt for overgrep
ble det ledd av.
Så i 1997 hadde vi en stor debatt i Tyskland, i Bundestag,
om at loven måtte reformeres.
På toget leste jeg en liten artikkel i Allgäuer Zeitung.
Det var en lege, dr. Dieter Krombach,
som hadde misbrukt en 16 år gammel jente på kontoret sitt.
Og han fikk to års prøvetid for det.
Seksualforbryteren forblir en fri mann.
Jeg begynte å etterforske saken.
Det var stor misnøye i Lindau ved Constance-innsjøen.
Dr. Krombach kunne ha fått 10 år.
Ingen her forstår den milde dommen.
Over 2200 signaturer har blitt samlet
for å holde legen unna pasienter for godt.
Det tok lang tid
før jeg fikk intervjue Dieter Krombach.
Frontal intervjuet seksualforbryteren foran kamera.
Det er fortsatt det eneste intervjuet som dr. Krombach
noen gang ga om sine forbrytelser.
Advokatene hans rådet ham imot flere intervjuer.
Kun forhåndsbestemte spørsmål kunne stilles, med advokaten tilstede.
Vi forventet en angrende lovbryter.
Men det var ikke tilfellet med Dieter Krombach.
Han flørtet med kameraet,
prøvde seg litt på meg.
Han sa til meg:
"Det er hyggelig å treffe deg,
hadde du ikke vært blond
hadde jeg ikke gitt deg dette intervjuet."
Vi så ingen tegn til en angrende lovbryter
som følte at han hadde gjort noe galt.
Du trodde hun gjorde det frivillig?
Hun sa ikke ja, men hun sa ikke nei heller.
Da jeg kysset henne, kysset hun meg tilbake.
I begynnelsen kysset jeg henne bare, så spurte jeg: "Vil du gå lenger?"
Og hun smilte bare.
Vi snakket om et overgrep av en 16 år gammel jente.
Og han mobbet offeret.
Han syntes ikke det var galt.
Det var veldig interessant for meg,
og jeg snakker litt russisk, og…
Jeg sa "jeg elsker deg" på russisk mens vi gjorde det.
Og jeg mener, jeg sier ikke at hun var ekstatisk
men jeg fikk inntrykk av at hun samtykket.
Jeg sa: "Men du dopet henne!
Hun kunne ikke kjempe imot."
Som de sa i antikkens Roma: "De som forblir stille virker å samtykke."
Det plager meg alltid hvordan han mobbet offeret foran kameraet.
Han bedøvet henne for å misbruke henne,
og han rettferdiggjør fortsatt handlingene sine.
Rett før intervjuet ble ferdig spurte jeg om Kalinka.
Han sa at det var en ulykke,
og at siden han aldri skulle dra til Frankrike
kom han aldri til å dra i fengsel.
Da endte intervjuet.
Etter sendingen på Frontal ble saken
kjent over hele landet og verden.
Kan jeg snakke raskt med deg?
Nei.
-Kan vi gjøre et raskt intervju? -Nei, det kan vi ikke. Takk.
I min mening ble Kalinkas sak her i Tyskland avsluttet altfor tidlig.
Mange elementer pekte faktisk mot en seksualforbrytelse.
Han ble bare gitt to års prøvetid.
Og han fikk forbud mot å praktisere medisin.
Han fikk aldri igjen lov
til å praktisere på en klinikk, på et sykehus,
på et apotek eller noe som helst.
Når begynte du å følge Krombach?
Rett etter
rettssaken i 1997.
Hva var målet ditt med det?
Det jeg ville var
å få rettferdighet for Kalinka.
Jeg dro dit fortsatt i de årene
to, tre, noen ganger fire ganger i året.
Jeg ansatte en detektiv,
som fortalte meg at Krombach gjorde vikararbeid.
Og at disse fraværene varte
i noen dager, en uke, to uker på det meste.
Så jeg lurte på hva han drev med?
Jeg heter Petra Stephan. Jeg studerte bibliotekvitenskap i Øst-Tyskland.
Jeg stiller mange spørsmål.
Det er i min natur.
Jeg tror det var tidlig i 2006.
Klinikken ringte.
Og de sa at de hadde en ny lege.
Ut av nysgjerrighet
spurte jeg:
"Hva heter legen?"
Og mitt andre spørsmål var:
"Hvor er han fra?"
Og personen på telefonen sa:
"Legen heter dr. Dieter Krombach,
han kommer fra Lindau, fra Constance-innsjøen."
Jeg tenkte bare:
"Fra vakre Lindau…
Hvorfor skulle en lege fra Lindau flytte til Rödental?
La meg sjekke hva slags lege han er."
Jeg ble sjokkert over det jeg fant.
Hva denne legen hadde gjort.
Alt han hadde gjort. Dårlige ting.
Jeg leste at hans første kone hadde dødd på mystisk vis,
sannsynligvis fra en injeksjon.
Jeg leste at han voldtok en pasient.
Og mest av alt leste jeg om Kalinka.
Og med den kunnskapen
dro jeg til legetimen min.
Hele greia var mistenkelig.
Jeg hadde en plan.
Jeg skulle ta en titt på mannen først
og se om det faktisk var ham.
Jeg var redd.
Jeg ristet og skalv så mye
at han la merke til det, og spurte meg:
"Hvorfor er du så redd?
Er du redd for meg?"
Jeg sa: "Nei, jeg er ikke redd for deg.
Jeg er bare nervøs for undersøkelsen."
Og jeg tenkte med en gang at det var ham.
Jeg informerte tre forskjellige autoriteter.
Jeg skrev til avisen.
Jeg sendte e-post til ordføreren
og til legeforeningen.
Jeg sendte også en e-post til Bamberski.
Og han tok kontakt med meg.
Takket være denne kvinnen
lærte de tyske myndighetene,
at fra slutten av 1997, tok han
vikariater over hele Tyskland.
Han ga falske dokumenter
til klinikker og sykehus,
forskjellige medisinske kontorer, vikariater over hele Tyskland.
Han fikk aldri lov til å praktisere igjen.
Men han tok tydeligvis en kopi i tide.
Og med denne kopien dro han over hele Tyskland
som en vikar, i alle disse årene.
Coburg-politiet
tok ham like før han forlot landet
med en koffert full av penger
og med en penissprøyte.
Hvis du ikke vil ta Viagra
kan du bruke denne
om du vil vekke opp penisen din.
Det var en rettssak som ble
fulgt nøye av mediene.
Kalinka, Bamberskis datter
som døde da hun var 15
etter en injeksjon gitt av dr. Krombach.
RETTSMYNDIGHETER
Bamberski var veldig rolig,
han var rett på sak, og han var glad
for at det endelig var en rettssak i Tyskland
mot Krombach, selv om den bare
var om at han ikke hadde
riktig papirarbeid.
Uten lisens kan du ikke praktisere.
Jeg tenkte: "Det er for farlig.
Tenk om noe skjer, og jeg vet hva slags mann han er.
Jeg må offentliggjøre det nå."
På høringen jeg var på i juli 2007
kom det frem at
Krombach hadde fortsatt sine seksuelle overgrep.
Det var to som kom og vitnet i rettssaken.
Og flere andre
som ble nevnt.
Krombach ble dømt til 28 måneder i fengsel.
Han fikk i det minste to år.
I det minste.
Noe slikt skal ikke skje.
Og så ble han løslatt tidlig.
Jeg ble frustrert, fordi
selv om jeg fikk resultater hadde jeg ikke nådd det ultimate målet
om å få rettferdighet for Kalinkas død.
Det er latterlig å tenke som Bamberski,
at jeg elsket med henne?
At du voldtok henne!
Jeg trengte ikke det, jeg var gift,
jeg var lykkelig med Kalinkas mor.
Dessuten ble hun i
fem år til, tror jeg, så skiltes vi.
Men ikke på grunn av dette,
fordi jeg var utro mot henne,
med en annen kvinne, en venn av henne.
Vel, det skjer.
TYSKLAND
Krombach ble i fengsel til i juni 2008.
Han kom tilbake til Scheidegg.
Scheidegg er veldig nærme Lindau.
Så jeg fulgte etter Krombach.
Jeg dro til Scheidegg tre ganger
i september og tidlig i oktober.
Og der fant jeg et lite skilt
foran huset Krombach bodde i.
Hus til salgs.
Så han hadde muligheten til å unnslippe myndighetene.
Jeg fikk litt panikk, og spurte meg selv:
"Hvor skal han dra?"
Jeg nådde en blindvei,
jeg kunne ikke gjøre noe mer.
Jeg kunne ikke gjøre noe med dommen der han ikke var tilstede.
Jeg bestemte meg i september 2009.
Noe måtte gjøres.
Det er bare én løsning.
Dette er det som motiverer meg
til å kidnappe ham.
Å kidnappe Krombach.
Å ta ham med, frivillig eller ufrivillig,
til Frankrike.
Etter min mening
måtte rettferdigheten skje.
Så…
det var kanskje litt risikabelt,
men det var i hvert fall noe konkret.
Tenkte du på å drepe ham?
Nei, jeg tenkte aldri på å drepe ham.
Da hadde vi aldri fått rettferdighet.
For alle, for meg,
hadde det alltid vært tvil.
Bregenz i Østerrike er veldig nærme Scheidegg og Lindau.
Så jeg gjorde det kjent i alle kaféene,
i alle restaurantene, hotellene og chaletene i Bregenz
at jeg lette etter noen til å hjelpe meg
med å bringe Krombach
fra Tyskland til Frankrike.
Jeg ga dem dokumenter skrevet på tysk.
Med bildet hans under Interpol.
Det var fredag,
hotellresepsjonen ringte rommet mitt for å si:
"En mann spør etter deg."
Det var da jeg møtte Anton.
Jeg heter Anton Krazniqi.
Jeg ble født i Kosovo, oppvokst i Østerrike.
Som en far
er jeg fascinert av denne mannens styrke.
Han er en veldig sterk far!
Det er interessant, det rører deg.
Det er rørende når man tenker om det hadde skjedd med deg,
hva hadde du gjort som far?
Hva er du villig til å gjøre for ditt barn?
Hva hadde du gjort?
En kort rettssak.
Ryddig. Rask.
Jeg tok ham med i bilen min.
Vi dro til Lake Constance,
og jeg tilbød ham min hjelp.
Han sa til meg:
"Det jeg foreslår er ut av medlidenhet.
Jeg vil ikke ha noen penger."
Ja, han sa: "Hvor mye vil du ha?"
Jeg så på ham og lo.
Jeg sa, "Nei, ingen penger."
Så jeg sa: "Det kommer til å være kostnader."
Han sa: "Ok, ja, men etterpå."
Så jeg risikerte ingenting.
Har du noen gang vært i fengsel?
Å, ja.
Om vi tenker på konsekvensene,
om hva som kan skje?
Det interesserer meg ikke.
Om jeg hadde vært i mafiaen?
Da hadde han spurt om penger på forhånd.
Ja, jeg kjenner en russisk gjeng, georgisk.
Jeg tok med meg to stykker.
Hva var prisen?
Ti tusen euro per hode.
Snakket dere om hvordan det skulle gå?
Ikke i det hele tatt. Han sa:
"Jo mindre du vet, desto bedre."
Så jeg godtok det.
Det var en handling av tro.
Hvis du ikke har tro,
kommer du deg ingen steder.
Jeg dro tilbake til Toulouse.
Jeg ventet. Ingenting spesielt.
Jeg tok min søsters bil.
Det er nok plass baki,
vinduene er sotede,
ideelt.
Planen er: når du ser ham,
tar du ham og setter ham i bilen.
Du tar ham med til Frankrike. Primitivt, enkelt.
Krombach er ikke hjemme.
Rundt kl. 21
ser jeg bilen kjøre inn i garasjen.
Jeg sa til meg selv, "Ok, han er her."
Lysene i huset ble slått på.
Jeg banket.
Jeg gikk vekk fra døren.
Tre, fire meter fra døren.
Han kom ut.
"God aften, er du Krombach?" spurte jeg på tysk.
Han sa: "Ja. Hva er det du vil?"
De to russerne kom fra høyre og venstre, og angrep.
Han begynte å rope:
"Hjelp meg!"
Vi satte ham i bilen, og teipet ham opp.
Og det var det vi gjorde.
Han visste hva som skjedde.
Han skriker, han spør:
"Tar dere meg til Frankrike?
Skal dere drepe meg?"
Jeg sa: "Ingen skal drepe deg."
Han sa: "Ta meg hjem,
så gir jeg dere 500 000 euro."
Nei, vi drar ikke tilbake og vi vil ikke ha penger.
Jeg var sjåføren.
De to russerne og dr. Krombach var i baksetet.
Jeg hører en av russerne si:
"Nei, ikke gjør det."
Jeg snur meg og ser at en
av russerne har dratt frem en kniv.
Han ville visst kutte vekk kjønnsorganene hans.
Jeg stoppet bilen.
Jeg sa: "Kom deg ut!"
Det er for risikabelt for meg å kjøre 300, 400 km
med en fyr som har en kniv.
Fyren sa: "Ok, jeg vil ha pengene mine."
"Ok, ta pengene dine. Ciao!"
For meg er det viktig å ta med Krombach
til et eller annet sted i Frankrike.
Brått ser jeg: "Avkjøring: Mulhouse"
Ja, flott.
Det er den første byen
hvor det er en politistasjon.
Tinghuset er rett ved siden av.
Foran tinghuset
var det et par politibiler.
Jeg kunne ikke slippe ham av der.
Jeg tok den første bakgaten.
Krombach gråt.
"Hjelp, hjelp!"
Vi åpnet porten helt.
Jeg la ham igjen her.
Klokken 03:20 om morgenen
får jeg en anonym telefon.
"Ring politiet
i Mulhouse,
og si at Krombach
er på gaten foran tollkontoret."
Jeg ringte og fortalte historien min.
Vel, fyren trodde jeg var gal.
Han er etterlyst for forsettlig drap.
Forsettlig drap?
I en god stund nå.
Rue du Tilleul?
Ja, rue du Tilleul, nær tollkontoret.
-Er det en arrestordre? -Ja, den sa: "Farlig individ."
"Det jeg forteller deg er seriøst.
Det er en europeisk arrestordre.
Se etter den, så ser du."
Han er etterlyst…
Vent, det er en fyr som er kneblet.
Vi er på rue du Tilleul.
Han er bundet. Vent.
Han er med en bundet mann.
Vi er på rue du Tilleul, hendene og føttene hans er bundet.
Ti minutter senere sa han:
"Vi fant ham,
men du banket ham opp veldig mye."
Jeg sa: "Jeg banket ham ikke opp, jeg er i Toulouse."
Sir?
Ja?
Er fornavnet ditt Dieter?
Ja.
Fornavnet hans er Dieter.
Han sier at han ble kidnappet i Tyskland.
Er han ved bevissthet?
Ja, enn så lenge, men han har det dårlig.
De lovte meg at de skulle ta meg med hjem.
De lovte ham at de skulle ta ham med hjem.
Hvilken nasjonalitet sa du at de var, russiske?
De snakket russisk.
-De snakket russisk. -Ok.
Forestilte du deg at du kunne bli arrestert?
Nei.
Derfor ble jeg overrasket.
Jeg booket et hotellrom i Mulhouse.
Jeg booket en flybillett,
og da jeg kom til hotellet
var klokken allerede 17 eller 18.
Politiet banket på døren min.
De spurte meg: "Er du herr Bamberski?"
"Vel, vi anholder deg."
Og de tok meg til politistasjonen.
Der begynte avhørene.
Jeg ble kjørt av to politimenn
for å bli presentert for aktor i domstolen.
Som jeg sa, de stod æresvakt
i utgangshallen til politistasjonen.
Alle reiste seg?
Vel, alle stod,
og applauderte.
Det ga meg litt håp i hjertet.
De sa at Krombach var der.
At de ikke hadde løslatt ham.
Jeg kan kanskje si
at han hadde nådd enden av repet sitt.
André Bamberski, tiltalt for kidnapping, risikerer opp til ti år i fengsel.
Jeg heter Laurent De Caunes,
Jeg er en advokat i Toulouse.
Jeg lærte om kidnappingen av Krombach
da jeg ble advart om at Bamberski
satt i varetekt i Mulhouse.
Det var da jeg ble redd.
Jeg burde ha tenkt tidligere
på konsekvensene
av å iverksette en kidnapping.
Mediene liker uttrykk,
litt overdrivelser, litt teater,
avsløringen av en skandale.
Vi kom til en merkelig fase
der Bamberski var en sivil part
i rettssaken mot Krombach,
og en fremtidig tiltalt
i rettssaken mot ham.
Klokken 23
blir André Bamberski løslatt.
Men han er tiltalt for kidnapping,
og for medvirkning.
Jeg ga mitt samtykke
den 9. oktober, 2009,
til at Krombach skulle bringes til Frankrike.
Jeg heter Philippe Ohayon. Jeg er advokat.
Og jeg forsvarte Dieter Krombach, i hans to kriminelle rettssaker.
Dieter Krombach ble fengslet.
Ansiktet hans var hovent, mørbanket.
Du kan forestille deg hvordan han føler seg.
Han er traumatisert. Han hevder sin uskyld.
Han skriker om sin uskyld, han er sint.
Kidnappingen var ekstremt voldelig.
Og Bamberski sa: "Det er ikke min feil,
jeg ba dem aldri om å bruke vold."
Jeg mener at for Bamberski
vil målet alltid rettferdiggjøre midlene.
Vi hevdet at André Bamberski
hadde handlet ut av moralsk tvang.
Fordi han visste at dersom Krombach ble arrestert,
ville rettssaken begynne.
En ekte rettssak.
En ekte sak om rettferdighet.
Målet med rettferdighet
er aldri å ta hevn.
Siden tidenes morgen
har det ikke vært hevn, men det motsatte.
Etter at Dieter Krombach ble kidnappet,
kontaktet jeg Diana Krombach.
Intervjuet ble holdt foran farens hus,
der han hadde blitt kidnappet.
Og hun var fortsatt overbevist om farens uskyld.
Jeg er helt overbevist om min fars uskyld.
I løpet av årene har disse tingene vært en stor
emosjonell byrde for familien.
Kan du vise oss hvor det skjedde?
Jeg vet bare det min far har fortalt meg.
Dette er parkeringsplassen hans, og han sa at det skjedde
rett før han kom til bilen.
Politiet fant mye blod her.
Først trodde de at han hadde blitt drept.
Tyskland ba om at han skulle bli returnert?
Selvfølgelig.
De ble faktisk overrasket over at de faktisk måtte spørre om det.
Selvsagt er det da en stor overraskelse
at vi kjempet i månedsvis.
Og så skjedde det ikke.
PARIS FRANKRIKE
LIKHET
I Assize-domstolen i Paris
var Krombach fortsatt tiltalt på samme grunnlag
som rettssaken i 1995.
For forsettlig drap av Kalinka.
Mye følelser ved starten av rettssaken mot Dieter Krombach
ved Assize-domstolen i Paris i dag.
En dag markert av det første møtet
mellom en mann tiltalt for å drepe unge Kalinka,
og jentas far, André Bamberski.
Min første tanke og mine første ord
er for Kalinka.
Atmosfæren ved rettssaken er som en medie-rettssak der
tyskeren har unngått
rettferdighet i alle disse årene,
og endelig skal betale.
Det er atmosfæren.
Krombach er ikke i god form.
Takket være Bamberskis venner.
Det er en surrealistisk situasjon.
Noen sitter i den boksen
fordi motparten brakte ham til Frankrike
ved hjelp av grov vold.
Dette germanofobiske klimaet,
et konspiratorisk klima
der vi beskylder det tyske rettssystemet
for å beskytte en tilfeldig lege
fra Lindau gir ingen mening.
Hva er sannheten?
Sannheten er at min far ikke gjorde noe.
Han er ikke skyldig. Dette er handlingene til en gal mann.
Dr. Krombach
var en god far til sine barn.
Men han er tosidig.
Det var dr. Jekyll og Mr. Hyde.
Bamberski er en moralsk kraft.
Han er ikke en maskert hevner,
men kamplysten.
En kjempende munk.
Bamberski er bestemt, som alltid.
Er det en lettelse for ham at rettferdighet endelig skjer?
Det er en lettelse fordi det er dette han alltid har jobbet for:
at Krombach skal bli dømt.
Fru Gonnin er en veldig rolig og blid kvinne
som lever i smerte etter det som skjedde.
Kidnappingen og anholdelsen av Krombach,
og medieoppmerksomheten.
Såret er gjenåpnet
på grunn av denne situasjonen, der hun ikke tror
at Dieter Krombach er skyldig.
Jeg tror hun følte seg som et offer for det som regnes som
juridisk vold og aggresjon fra Bamberski.
Saken handler om Bamberski mot Krombach,
det er Bamberskis hevn mot Krombach.
De ba meg om å følge høringene,
om å skrive artikler om rettssaken.
Hele rettssalen holdt pusten
da Krombach ankom.
Og ganske raskt
begynner han å miste grepet,
for når spørsmålene passer ham
forstår han dem raskt,
og han svarer dem ganske godt.
Men når spørsmålene plager ham
gjør han sånn her.
Men så er det et ganske sjokkerende øyeblikk.
Vi kommer til slutten av den femte eller sjette dagen.
Og finner ut at han fikk et hjerteinfarkt.
Livet hans er i fare, han har hjerteproblemer.
En ekspert bekrefter det.
Dieter Krombach klarer ikke lenger å delta.
Konfrontert av rettferd sier den tyske legen
at det er et medisinsk problem.
Det ble rett og slett funnet på!
Mange journalister som rapporterer om saken
kontaktet Levano og Ohayon
før rettssaken,
og de har alltid sagt at rettssaken ikke kom til å skje.
Og den skjer ikke.
Merkelig nok er det et medisinsk problem innen hans spesialitet, kardiologi.
SEKS MÅNEDER SENERE
Kalinka, som han tror ble drept av sin stefar, Dieter Krombach.
Hvorfor advarte han ikke politiet så de kunne sikre det potensielle åstedet?
Danièle Gonnin, Kalinkas mor.
De tidligere ektefellene ser ikke på hverandre en gang.
Hvordan er din sinnstilstand?
Jeg er
mye mer selvsikker
og mer rolig enn sist.
Som betyr?
Som betyr
at alt har blitt tilrettelagt slik at
Krombach ikke skal fremstille et nytt hjerteproblem.
Selvfølgelig må det ta slutt.
Selvfølgelig vil han bevise sin uskyld.
Fordi han er uskyldig.
For meg å skulle vitne mot ham,
det var vanskelig å stå frem foran mange mennesker
og beskrive hele hendelsen på nytt.
Jeg møtte først Krombach
om sommeren i 1993.
Jeg var 29 år gammel.
Og han var eldre, rundt slutten av 50-årene.
Noen anbefalte ham til meg:
"Han er snill og en veldig dyktig lege."
Han sa at jeg hadde jernmangel
og at han måtte gi meg jerninjeksjoner.
Jeg fikk injeksjonen noen ganger
og frem til da var alt greit.
Jeg og mannen min hadde pengeproblemer,
og han tilbød meg en jobb på praksisen sin.
Jeg skulle bare vaske gulvene, tørke støv og vaske.
Jeg skulle dra dit i lunsjtiden.
Da var det ingen ansatte eller pasienter der.
Jeg tenkte ikke noe over det da.
Så, en dag, gikk jeg ut i korridoren
og hørte noe bråk.
Jeg ropte:
"Hallo! Hvem er der?"
Og det var ham, på laboratoriet.
Han spurte meg
om han kunne gi meg injeksjonen,
så jeg kunne slippe å komme tilbake til timen min senere den dagen.
Jeg tenkte ikke noe over det, og sa ja.
Det var en helt annen injeksjon.
Jeg husker at jeg ble paralysert.
Jeg husker at jeg prøvde å reise meg,
og han tvang meg forsiktig ned igjen
med to fingre, og så skjedde det.
Han voldtok meg.
-Kan vi stoppe litt? -Selvfølgelig.
Ok.
Jeg klarte ikke å tenke klart nok til å dra til politiet.
Jeg var redd, og full av angst
og skam.
Krombach var veldig rik og innflytelsesrik, og
jeg tenkte: "Jeg har ikke en sjanse."
Jeg fikk aldri forsvart Dieter Krombach
angående disse anklagene.
Det vil si disse ikke-bevisene,
de andre anklagene.
Krombach hevdet at han ikke kjente meg,
at han aldri hadde sett meg før,
at jeg bare var der for å få oppmerksomhet.
Rettferd har regler.
Og den første regelen er at man må bevise anklagene.
ASSIZE-DOMSTOLEN ROM 3
Jeg hørte at han var redd for at jeg skulle vitne.
Og rettssalen var full.
Og de to advokatene hans var som brutale hunder.
Mauer-søstrene gikk aldri til retten. Jeg fikk aldri
forsvart Krombach
mot anklagene fra Mauer-søstrene.
Hvordan reagerer Danièle Gonnin
til ofrenes vitnemål?
Med avsky.
Følelsen av å ha tatt feil i 28 år.
Jeg husker at Danièle Gonnin snudde seg og sa:
"Han er jo pervers."
"Jeg levde med en pervers
i årevis uten å forstå det."
Alt sjokket, ofrenes alder, fremgangsmåten.
Unge jenter som var mindreårige.
Hvordan han bedøvet og mishandlet dem.
Danièle Gonnin så ikke på
medisin-ampullene
han injiserte i Kalinkas kropp.
Hun så ikke etter, hun stolte på ham.
Dr. Krombach er en kardiolog,
og alle er enige om at hans forsøk på å gjenopplive Kalinka,
både måten han gjør det på og det han injiserer
er helt i strid med medisinens regler.
Og hun lærer om utroskapen, det som skjedde i hennes hjem.
Ektemannen hennes dopet henne ned for å være utro med hennes 16 år gamle nabo.
Men naboen
forklarer at da hun begynte å ha sex
med Dieter Krombach, var det i hans hus.
Så i huset der han bodde med fru Gonnin.
På sofaen i stua,
og for å ikke bli forstyrret dopet han ned kona si.
Han hadde gitt noen dråper
med beroligende dråper til kona si
slik at hun sov svært dypt,
så hun ikke hørte at
han hadde sex i rommet ved siden av.
Danièle Gonnin fortalte retten at hun sov unormalt
under natten til forbrytelsen.
Hun tviler nå, hun kan ha blitt bedøvet
av Krombach den natten datteren hennes døde.
Jeg hadde mine tvil, og nå er de mer enn tvil.
Jeg er nesten sikker på at han løy.
Og det sårer.
Og nå må jeg leve med det.
Jeg skulle ønske at Dieter Krombach hadde sagt:
Det var en ulykke, jeg fikk panikk
og jeg løy.
Jeg hadde forstått,
jeg kunne kanskje ha tilgitt.
Men nå kan jeg ikke tilgi.
Det var svært komplisert for fru Gonnin å håndtere følelsen
av å bli sett på av mange som den som visste om det,
men som ikke ville si, eller tro, eller høre.
Og det var dette hun ikke kunne tåle.
Selvfølgelig var vi fornøyde, fordi
jeg kunne si til moren,
til alle, til media:
"Se, jeg hadde rett."
Dr. Krombach ble dømt
til 15 år i fengsel
for vold.
Selvsagt går mine første tanker til Kalinka.
Rettferdighet har skjedd for hennes minne.
Og nå kan jeg sørge over henne.
DIETER KROMBACH BLE DØMT TIL 15 ÅR I FENGSEL FOR
"LEGEMSFORNÆRMELSE SOM HAR MEDFØRT DØD UTEN FORSETT."
HAN HAR ALLTID HEVDET SIN USKYLD.
TIL TROSS FOR ANDRÉ BAMBERSKIS PROTESTER
BLE HAN LØSLATT 22. FEBRUAR, 2020 AV MEDISINSKE GRUNNER.
HAN DØDE 12. SEPTEMBER, 2020 I TYSKLAND.
TIL DAGS DATO HAR 16 KVINNER ANMELDT SEKSUELLE OVERGREP AV DR. KROMBACH.
Hva ble dommen din?
Ett år i fengsel.
Da jeg satt i fengsel i Østerrike, besøkte faren min meg.
Han sa: "Sønn, vet du hva du gjorde?"
Jeg sa: "Ja, far."
De er stolte av meg.
Alle er stolte av meg.
Under rettssaken for kidnappingen i Mulhouse
lærte jeg at jeg var dømt
for planlegging av kidnappingen,
til et års betinget fengsel.
Jeg håper at Kalinka er i himmelen,
og at hun vet om alt jeg har gjort for henne.
Jeg synes hun fortjente det.
Hva hadde du sagt til en far som hadde mistet sin datter?
Vel, jeg hadde sagt at det har gått 39 år.
Ikke kast bort livet ditt.
Jeg kjempet som Don Quixote de la Mancha.
Mot vindmøllene.
Jeg fikk rettferdighet for henne.
Men i virkeligheten
er dette ekstreme kamper.
Tekst: Hilma Sigurdardottir