Downloaded from YTS.MX
‏- סרט תיעודי של NETFLIX -
Official YIFY movies site: YTS.MX
‏משטרה?
‏אפשר לשלוח אמבולנס לרחוב דו טייל?
‏מצאנו אדם שרגליו וידיו כפותות,
‏פיו חסום בסרט דבק.
‏ראשו מרוסק לחלוטין.
‏האם הוא בהכרה?
‏כרגע כן, אך מצבו לא טוב.
‏הוא אמר לנו שהוא נחטף בגרמניה.
‏הוא מבוקש בגין רצח.
‏רצח?
‏כן, מזמן.
‏זה קרה לפני כמעט 30 שנה.
‏קאלינקה, נערה צרפתייה בת 14, ‏נרצחה בשנות השמונים.
‏ועכשיו מדובר בתפנית מדהימה בחקירה.
‏זהו אב שיצא לקרב.
‏אבא שלה מעולם לא ויתר.
‏הוא ידע היכן מתגורר רוצח בתו.
‏גיבשתי תוכנית לסייע לו.
‏ישר.
‏מה אפשר לעשות…
‏בתור אב?
‏מה אתה מסוגל לעשות למען הילד שלך?
‏- לינדאו, גרמניה -
‏- 10 ביולי 1982 -
‏זה קרה מוקדם בבוקר.
‏הטלפון האדום צלצל.
‏עניתי.
‏הם דיווחו על אדם חסר הכרה ונתנו לי כתובת.
‏מייד חשבתי…
‏- וולטראוד מאייר, פרמדיקית -
‏"נקווה שזה לא אצל הקרומבכים."
‏הוא רופא, למה שיזעיק אותנו?
‏הוא יצא החוצה בריצה,
‏ואמר: "אני חושב שכבר מאוחר מדי."
‏הוא הכניס אותנו לחדר
‏שבו שכבה הנערה, מתה.
‏קאלינקה. בתו החורגת.
‏הוא היה נסער, אך שלט בעצמו.
‏האם לעומת זאת… בכתה.
‏היא הייתה הרוסה לגמרי.
‏מייד הבחנתי שהנערה כבר בצפידת מוות.
‏בדרך החוצה ראיתי
‏שהיה לה עירוי בזרוע.
‏שאלתי את קרומבך: "מה הזרקת לה?"
‏הוא ענה לי "סידן". הוא חשב שסידן יעזור.
‏"היא שהתה כל היום בשמש."
‏לכן כל מה שעלה בדעתו
‏היה שהיא קיבלה מכת חום.
‏זה מה שהוא אמר.
‏סיפור טרגי.
‏הוא רדף אותי.
‏רציתי לדעת ממה היא מתה.
‏זה לא היה מוות טבעי.
‏הרגשתי שמשהו לא בסדר.
‏- פשבוסק, צרפת -
‏ב-10 ביולי 1982,
‏בשעות הבוקר, האם התקשרה אליי
‏ולפתע הודיעה לי על מותה המחריד של קאלינקה.
‏- אנדרה במברסקי, אביה של קאלינקה -
‏לדבריה, זה ככל הנראה נגרם ממכת שמש.
‏זה שבר אותי לגמרי. הייתי המום.
‏- צרפת, פשבוסק -
‏הגעתי לגרמניה באותו הלילה.
‏למוחרת נסעתי לבית החולים.
‏אני נזכר בפניה של קאלינקה.
‏קאלינקה הייתה מקסימה. היא הייתה…
‏משוש חייהם של הוריה.
‏באמת מקסימה.
‏היא הייתה חייכנית מגיל קטן.
‏קאלינקה
‏הוא פרח
‏מיערות מאזוריה.
‏בפולנית
‏יש למילה צליל יפה.
‏כלומר… מילה מוזיקלית.
‏התפללתי תפילות
‏לעילוי נשמתה.
‏ונסעתי בחזרה.
‏למוחרת, בבית אימה,
‏הלכתי לדבר עם ניקולא,
‏הוא היה אז בן 11 או 12.
‏הוא זה שסיפר לי
‏שעבר עליהם יום רגיל,
‏קאלינקה לא הייתה עייפה במיוחד.
‏מאותו הרגע
‏התחלתי להרגיש… שמשהו לא בסדר.
‏מותה של נערה צעירה, בריאה ובכושר טוב
‏נשמע לי תמוה.
‏ניסיתי להבין איך היא קיבלה מכת שמש.
‏בלינדאו היה שמשי ‏ויחסית חם, בסביבות 29 או 30 מעלות,
‏אבל…
‏לא היה ממש חם בהשוואה לטולוז.
‏היה באמת קשה
‏להאמין לחלק מהממצאים.
‏- פשבוסק, צרפת -
‏- משפחת במברסקי -
‏האם הציעה שנקבור אותה בפשבוסק.
‏נראה לי שביום הלוויה
‏נפוצו שמועות שלפיהן
‏קאלינקה מתה ממנת יתר.
‏אני אליזבת אראגון, שכנתו של אנדרה במברסקי.
‏נפרדנו ממנה בבית הקברות.
‏זה כל מה שיכולנו לעשות.
‏דיברתי עם השכנות, הן סיפרו לי
‏שיש שאומרים שהיא מתה
‏מזריקה
‏שאביה החורג הזריק לה כדי שתשתזף.
‏זה ההסבר ששמעתי בזמנו.
‏עירוי לווריד כדי שהיא תשתזף.
‏השמועות האלה פוגעות בך?
‏כן. אבל חשבתי
‏שמכיוון שבוצעה נתיחה שלאחר המוות…
‏לפני שהלכנו משם, ביקשתי מאימה
‏לשלוח לי עותק של דוח הנתיחה.
‏אחרי שבוע או שבועיים,
‏בוא נגיד שהתפוצצתי.
‏כעסתי שעדיין לא קיבלתי את הדוח.
‏מתי התחלת לחשוד במר קרומבך?
‏מתחילת אוקטובר 1982.
‏כשקראתי את דוח הנתיחה.
‏העותק שהגיע אליי היה כולו בגרמנית
‏מסרתי אותו לתרגום.
‏מצוין שם שנמצאו
‏בגופתה של קאלינקה ארבע מאות סנטיליטר ‏מזון מארוחת הערב
‏שעלה מהקיבה דרך קנה הנשימה שלה
‏ולאחר מכן ירד לריאותיה. היא נחנקה.
‏אף על פי שאיני מבין דבר ברפואה ‏או בניתוח שלאחר המוות,
‏רק מקריאת הדוח
‏היה לי ברור
‏שקאלינקה מתה מהקאה
‏ולא ממכת שמש.
‏שני הרופאים המשפטיים
‏סירבו לקבוע בכתב את סיבת המוות.
‏לכן רציתי לברר את זה עם אימה.
‏אך היא אמרה לי שהיא לא קראה את דוח הנתיחה.
‏למה?
‏היו גם כל מיני חריגות אחרות.
‏חריגות באזור אברי המין.
‏חריגות בולטות לעין של כל אדם.
‏פצע בשפה הימנית של הנרתיק.
‏לא צוין אם התקיימו
‏יחסי מין לפני המוות.
‏את כל זה ראיתי בבירור,
‏הייתי בטוח שמשהו לא בסדר.
‏- טולוז, צרפת -
‏שמי אלכסנדר פארא-ברוגייר. ‏התחלתי לעבוד על התיק הזה כעורך דין ב-2010,
‏כשאימא של קאלינקה במברסקי
‏מינתה אותי לייצג אותה בתביעה האזרחית.
‏כבר בלוויה היא הרגישה שמר במברסקי
‏מצביע עליה כמי ששיתפה פעולה ברצח בתם.
‏כי הוא רצה לגלות את האמת, ‏ואילו היא מסתפקת בגרסתו של קרומבך.
‏לגב' גונין אין שום מושג ברפואה, ‏היא רק נשואה לרופא.
‏לכן היא קיבלה כמובנים מאליהם ‏את ההסברים של דיטר קרומבך.
‏אין לה שום סיבה לחשוד במעשה פלילי.
‏זה ברור.
‏מפקח המשטרה מסר למר קרומבך ‏חמש שאלות בטלפון
‏והוא השיב עליהן בכתב לאחר מכן, מהבית.
‏"מכיוון שקרסתי תחת עומס העבודה, ‏התירו לי להשיב בכתב"
‏לא חקרו אותו בכלל.
‏מר קרומבך
‏מעולם לא זומן לתשאול פנים אל פנים.
‏הוא כתב: ‏"קודם כול הכנתי 250 מ"ג סולו-דקורטין
‏כדי למנוע שוק.
‏ניסיתי גם לבצע הזרקות ללב.
‏רציתי פרטים נוספים על מה שבאמת קרה.
‏אז הגשנו ערעור
‏למשרד התובע הכללי במינכן.
‏- מינכן -
‏- ד"ר אייזנמנגר, רופא משפטי -
‏שמי וולפגנג אייזנמנגר.
‏קיבלנו במכון במינכן
‏חתיכת עור
‏שזוהתה כנקודת ההזרקה בזרוע.
‏ומבחינת רעלנים, לא מצאנו שום רעל
‏שיכול היה להיות סיבת המוות.
‏מה דעתך על הזריקות
‏שקרומבך הזריק לקאלינקה כדי להחיות אותה?
‏- זריקה של 250 מ"ג -
‏בתור רופא, אני אציין שחריג
‏להניח הנחות כאלה.
‏ד"ר קרומבך אמר בשימוע שלו
‏שהוא מצא את הנערה
‏במצב של צפידת מוות במיטה.
‏אך מרגע שיש צפידת מוות
‏ידוע שאין שום טעם לנסות לבצע החייאה.
‏משהו לא בסדר. האיש הזה אינו דובר אמת.
‏אך כל זה לא מקדם אותנו בכלל
‏בחקירת סיבת המוות של הנערה,
‏זה לא מספיק כדי להוכיח רצח
‏או להוכיח מעל כל ספק רצח בכוונה תחילה.
‏זו הייתה שאלה של אמינות
‏והערכה שיפוטית.
‏שמי פטרישיה ז'ולי, אני עיתונאית.
‏לפני מותה של קאלינקה,
‏משפחת קרומבך הייתה משפחה משולבת,
‏שנראתה מאושרת לחלוטין.
‏קאלינקה במברסקי ואחיה ניקולא,
‏בוריס, בנו של קרומבך, ובתו דיאנה.
‏אשתו הראשונה של קרומבך נפטרה בגיל 24.
‏אימה של קאלינקה לא דיברה גרמנית.
‏נראה שסמכה על דיטר קרומבך בעיניים עצומות.
‏היא משוכנעת שהוא לא עשה שום דבר רע,
‏היא טענה שהוא אבא טוב
‏ושמעולם לא ראתה אותו
‏מתנהג באופן בלתי ראוי כלפי בתה.
‏דיטר קרומבך הוא אדם נחמד, בעל חוש הומור,
‏מלא שמחת חיים.
‏מערכת המשפט הגרמנית מסרבת לעסוק בתיק.
‏רופא יפה תואר בחלוק לבן…
‏מעט אנשים מפקפקים ברופאים.
‏מר במברסקי הוא רואה חשבון.
‏אדם רציני וצנוע.
‏הוא חווה בגידה, אשתו עזבה אותו.
‏היא התגרשה ממר במברסקי.
‏- גירושים -
‏אנדרה במברסקי אוהב לעשות דברים ביסודיות.
‏אצלו כל דבר הופך לאובססיה.
‏הכול צריך להיות מסודר, מתויק וממוסגר.
‏עקביות והתמדה שגובלות באובססיביות.
‏ביוני 1983,
‏כתבתי לתובע
‏ושאלתי מה יהיו צעדי החקירה הבאים.
‏הוא פשוט ענה
‏שקאלינקה מתה מסיבות טבעיות,
‏ושאין צורך להמשיך בחקירה.
‏במילים אחרות: תמשיך הלאה, אין פה מה לראות.
‏קיבלתי את זה קשה מאוד.
‏הכנתי עלון.
‏הדפסתי 5,000 עותקים.
‏- פשבוסק -
‏נסעתי ללינדאו.
‏המטרה שלי הייתה לפרסם את זה.
‏באותו היום התקיים פסטיבל הבירה.
‏הרחובות היו הומי אדם,
‏בין 30,000 ל-50,000 אנשים.
‏חילקתי את העלונים שלי ברחוב.
‏אקרא כמה קטעים:
‏"דעו שבלינדאו גר פושע,
‏הרופא ד"ר קרומבך,
‏שהרג את בתי הנפלאה קאלינקה.
‏על אף הרמזים בדוח הרפואי
‏למעשים מיניים,
‏עניין זה כלל לא עלה לדיון. מדוע?
‏אני דורש באופן פומבי שסוף סוף ייעשה צדק.
‏הסתובבתי בין בתי הקפה והחנויות
‏וחילקתי עלונים לכולם.
‏דיאנה, בתו של קרומבך,
‏הגיעה עם שוטרים
‏כדי לעצור אותי.
‏ואכן נלקחתי למעצר.
‏חקרו אותי ולבסוף שוחררתי.
‏ידעתי שקרומבך הרג את קאלינקה,
‏ולא הייתה לי שום כוונה לוותר.
‏כבר מההתחלה,
‏הוא נכח בניתוח שלאחר המוות,
‏דבר שגם הוא אינו תקין.
‏שמי איב לוואנו, אני עורך דין בפריז.
‏דיטר קרומבך ‏היה צריך עורך דין צרפתי דובר גרמנית.
‏מבחינת מר קרומבך, מר במברסקי הוא משוגע.
‏אין מילה אחרת. משוגע.
‏מר קרומבך לא השתתף בנתיחה שלאחר המוות.
‏הוא הלך לזהות את גופתה של קאלינקה
‏ואחר כך יצא מהחדר.
‏הרופא המנתח אמר:
‏"כפי שאתם יכולים לשער,
‏חיפשנו סימנים לאונס
‏ולא מצאנו כאלה."
‏הם הבחינו בפציעה על השפה העליונה, נכון?
‏בדיוק.
‏הקברנים הלבישו את הגופה, ניקו אותה,
‏ובכך הם פגעו בגופה.
‏ביולי היה חם מאוד. ‏הגופה, שהייתה שברירית במיוחד,
‏הגיעה למצב של ריקבון מתקדם.
‏זה הכול.
‏שני הרופאים המשפטיים
‏לקחו דגימות מכל חלקי אברי המין של קאלינקה.
‏מה שחריג כאן
‏הוא שבהמשך,
‏פשוט אין לדעת…
‏בשום מקום בדוח הנתיחה ‏לא כתוב מה עשו עם הדגימות הללו.
‏אין לי תשובה.
‏אבל שוב, אם יטענו
‏שמר קרומבך העלים את הממצאים האלה,
‏חייבים גם לפרט
‏מי היו השותף או השותפים של מר קרומבך.
‏לינדאו היא עיירת מרפא.
‏עיר נחמדה מאוד.
‏יש בה המון תיירים.
‏קרומבך?
‏הייתה לו מרפאה משגשגת,
‏שתמיד הייתה מלאה.
‏המשכתי להיות מטופלת אצלו
‏כי לא הייתה לי שום סיבה לעזוב.
‏לא ידעתי ממה הילדה מתה. לא ידעתי שהיא מתה.
‏והוא היה רופא טוב.
‏הוא היה מאבחן מצוין.
‏בעל חוש הומור… ‏אין לי דבר שלילי להגיד עליו.
‏האימא אישה שקטה ומנומסת.
‏אישה באמת נחמדה, הייתי אומרת.
‏היא כבר איבדה את הבת שלה.
‏ובהמשך היא תגלה שמר במברסקי
‏חושד כי בעלה,
‏שהיא עצמה אינה חושדת בו כלל,
‏רצח את בתה,
‏ואף טוען שהיא שותפה לפשע.
‏זה מה שחשבתי, ופרסמתי את זה.
‏או שהיא שותפה למעשים
‏שהובילו למותה של קאלינקה,
‏או שהיא מעולם לא שאלה את עצמה
‏איך קאלינקה מתה.
‏או מה בדיוק קרה.
‏האם הגירושים בינה לבין מר במברסקי ‏היו קונפליקטואליים?
‏כן. גירושים קונפליקטואליים.
‏לכן כל מה שמר במברסקי יטען
‏יידחה באופן גורף.
‏פגשתי את דניאל בקרפרי בקזבלנקה.
‏זה היה בשנת 1965, היא הייתה בת 20.
‏דני הייתה בחורה יפה, ‏גבוהה, בלונדינית, נחמדה.
‏התחתנו לאחר שנה.
‏קאלינקה נולדה אחרי שנה וחצי.
‏כשניקולא נולד היא הפכה להיות האחות הגדולה.
‏הקרע נוצר
‏לקראת שנת 1974.
‏מצאתי תקליטים בגרמנית
‏וספרי לימוד של השפה הגרמנית.
‏התחלתי לחשוד.
‏גיליתי את הקשר
‏בין אלו לבין ד"ר קרומבך,
‏שכן שהתגורר במרחק שלושה בתים מאיתנו.
‏היא אמרה לי בפשטות שהוא המאהב שלה…
‏אז החלטנו
‏לחזור לצרפת.
‏חשבתי שזו תהיה התחלה חדשה.
‏מבחינתי, החיים חזרו לשגרה. ולאחר שנה,
‏היא מצאה, לדבריה, עבודה בניס,
‏אבל האמת היא שקרומבך…
‏הגיע לטולוז.
‏עקבתי אחריה
‏ואז הבנתי
‏שבמשך השבוע היא לא שהתה בניס,
‏אלא בילתה איתו בדירה שלו.
‏אז הגשתי אני בקשה להתגרש.
‏אפשר לדבר על הרצון לנקום
‏בגלל כל מה שקרה בעבר.
‏נקמה בקרומבך,
‏ונקמה בה.
‏זה גרם לה לדחות באופן כמעט אוטומטי ‏את כל דבריו של מר במברסקי.
‏שמי פיליפ מוטה.
‏הייתי עיתונאי בטולוז כ-30 שנים.
‏פגשתי את אנדרה במברסקי ב-1985.
‏נסעתי לשם בלי לדעת
‏איך להתייחס לכל הפרשה.
‏האם אני עושה משהו טוב או לא?
‏הדבר הראשון שהפתיע אותי אצלו
‏זו ערימת המסמכים הענקית.
‏כל מה שקרה, כל המחשבות שלו…
‏אחרי כל מה שעבר עליי,
‏אני לא נותן אמון באיש.
‏אל תבקשו ממני לתת בכם אמון.
‏- דני. ‏…להקל על המצפון שלה -
‏- רצח -
‏אני רושם כל דבר.
‏יש לציין
‏שיש לו כישרון גדול לסבך דברים.
‏עברו שלוש שנים מאז המעשה
‏כשהוא ביקש ממני להתעניין במאבק שלו.
‏פרסמנו כתבה,
‏הראשונה שנכתבה על הסיפור הזה, לדעתי.
‏היא אולי לא כתובה היטב, ‏אבל היא מתפרסת על שני עמודים מלאים.
‏החלטנו על כותרת זהירה: "סיפור מוזר".
‏- סיפור מוזר -
‏ראיינתי גם את האם.
‏היא אמרה שנמאס לה מכל זה,
‏לפי מה שהבנתי,
‏היא עדיין גרה בטולוז, ‏אך כבר לא עם ד"ר קרומבך.
‏היא עזבה אותו כי הוא בגד בה.
‏לבסוף זה הסתיים בגירושים.
‏"אני זקוקה לתמיכה בעקבות מות בתי,
‏לכן אני עוזבת."
‏אבל היא נשארה מאוד קרובה אליו ‏עוד חמש שנים.
‏היא הייתה משוכנעת שהוא לא עשה כלום.
‏- האם ד"ר דיטר קרומבך הוא קורבן? -
‏בהמשך ראיינתי את ד"ר קרומבך.
‏"אנדרה במברסקי מאשים אותי
‏מאז היום הראשון. הוא פשוט משוגע."
‏הוא הדף את כל זה בזלזול.
‏"תכתוב מה שבא לך, לא אכפת לי."
‏ככה הוא ענה לי.
‏האחד אומר
‏שד"ר קרומבך הוא רוצח.
‏ומנגד ד"ר קרומבך אומר
‏שאנדרה במברסקי משוגע.
‏ויש אדם שלישי שאומר: "אין לי מה להגיד."
‏אז…
‏אין לנו מספיק ראיות כדי לדעת מי דובר אמת.
‏- סיפור מוזר -
‏באותם הימים, בשנת 1985,
‏גיליתי שהופנתה בקשה אל התביעה
‏לשקול המשך חקירה.
‏ובפרט להוציא את גופתה של קאלינקה מהקבר.
‏- ניתוח שלאחר ההוצאה מהקבר -
‏הרופאים שביצעו את הנתיחה ‏אמרו שהם החזירו את כל האיברים
‏יחד עם גופתה של קאלינקה…
‏- דגימה של אברי המין -
‏…אבל האיברים לא הוחזרו לגופה.
‏- אברי המין נקצרו בשלמותם -
‏כך קיבלתי אישור מההוצאה הזאת מהקבר
‏שהוסתרו ראיות…
‏אך מצד מי?
‏אני לא חושב שנוכל לענות על זה אי פעם.
‏אף על פי כן, הרשויות בגרמניה ‏שוב סגרו את התיק.
‏קאלינקה נחתכה לחתיכות
‏כמו איזה חזיר
‏בבית מטבחיים.
‏ואף אחד לא ביקש לדעת
‏איך ולמה היא מתה.
‏מישהו אמר לי ‏שמכיוון שקאלינקה הייתה אזרחית צרפת,
‏אפשר להחיל את החוק הצרפתי.
‏התקוות שלי התעוררו שוב.
‏חשבתי לעצמי שבצרפת יש צדק.
‏בינואר 1986 פניתי לעורך דין בפריז,
‏עורך הדין פרנסואה ז'יבו.
‏אני עורך דין.
‏הוסמכתי בשנת 56'.
‏מר במברסקי ‏הראה לי את דוח הנתיחה שלאחר המוות
‏אחרי הוצאתה של קאלינקה מהקבר.
‏ואכן, האיברים הוסרו. הם לא היו בארון.
‏זו אחת החידות,
‏והיא בעלת חשיבות עליונה, כי את ד"ר קרומבך
‏אי אפשר לתבוע על אונס או ניסיון לאונס
‏היות שאברי המין נעלמו.
‏חוסר ראיות.
‏מבחינתי מדובר בעיוות הדין.
‏ואני לא יכול להשלים עם זה.
‏מר קרומבך שכר עורך דין בצרפת
‏אך הוא סירב בתקיפות
‏לבוא לצרפת בעצמו.
‏זימנו אותו, ביקשנו שיבוא
‏אבל הוא תמיד סירב.
‏הוא תמיד נקט עמדה שלילית.
‏אנחנו לא יודעים למה קאלינקה במברסקי מתה.
‏לכן,
‏הטיעונים לחפותו אמינים
‏באותה המידה של הטיעונים לאשמתו.
‏- סוונז'ה מאואר-גונתר, ‏תושבת ותיקה של לינדאו -
‏מר במברסקי?
‏הוא ידע שמשהו לא בסדר, והוא צדק.
‏צדק לחלוטין.
‏מתי פגשת את קרומבך לראשונה?
‏בתחילת שנות ה-80'.
‏הוא טיפל באימא שלי באופן קבוע.
‏כשהיינו ילדים היינו מתלווים אליה למרפאה.
‏בהתחלה זה היה זריקות סידן.
‏תמיד בשכיבה, כי הן גרמו לסחרחורת.
‏אבל לא שאלתי שאלות. הייתי רק בת 14 או 15.
‏אחר כך עברנו לזריקות ברזל.
‏הוריי נפרדו בתחילת שנת 1985.
‏הייתה הרבה אלימות במשפחה.
‏מר קרומבך היה מבקר כרופא לעיתים קרובות
‏כדי לטפל באבא שלי ולהרגיע אותו.
‏אבא שלי עזב את הבית,
‏וקרומבך התחיל להזמין אותנו לרכוב על סוסים.
‏עלה בדעתו הרעיון
‏להרחיב את זה ‏לחופשה של רכיבה על סוסים בקאמארג.
‏לסוף שבוע, מיום שישי עד יום שני.
‏בדרך עברנו בניס,
‏שם צולמו התמונות.
‏אני זוכרת, מלאו לו 50 אז.
‏והכול התחיל עם:
‏"בחייך, תני לי נשיקה קטנה."
‏אנחנו ראינו בזה חיבה אבהית.
‏זו הייתה הפעם הראשונה שהוא עבר את הגבול?
‏כן. בהחלט.
‏הגענו לשם מאוחר והיה לנו חדר אחד,
‏שהייתה בו מיטה כפולה ומיטת יחיד…
‏שהייתה למעשה מיטת שדה.
‏בהתחלה הוא אמר
‏שהוא מתכוון לישון במיטה הגדולה,
‏ושעלינו לבחור מי תישן איתו.
‏אחותי התחננה אליי
‏שהיא חייבת לישון במיטה הקטנה,
‏וביקשה שאני אישן במיטה הגדולה.
‏היה איתו תיק הרופא שלו.
‏סבלנו ממחסור בברזל ‏והיה צורך לטפל בזה בקביעות.
‏בשלב מסוים נרדמתי…
‏ואז התרחשו הפגיעות המיניות.
‏הייתי בהלם מוחלט. הרגשתי שאני משותקת.
‏הלם מוגבר.
‏פשוט נתתי לזה לקרות.
‏לא העזתי לזוז או להגיד משהו.
‏העמדתי פנים שאני מתה ‏ואני זוכרת שהוא ניער אותי,
‏כי הוא חשב שמתי.
‏הוא נבהל כי העמדתי פנים שאני מתה.
‏לא האמנתי שזה אמיתי.
‏לכן לא דיברתי על זה. ‏הייתי צריכה ללכת למשטרה.
‏אבל לא הלכתי.
‏קרומבך היה בעל סמכות מסוימת בלינדאו.
‏רופא!
‏מהללים את הרופאים באופן קיצוני בגרמניה.
‏"שרופא יעשה כזה דבר? לא ייתכן.
‏הם לא עושים דברים כאלה, זה ודאי שקר."
‏איש לא ידע שהוא היה סוטה מין חולני.
‏במיוחד כלפי נערות צעירות.
‏איך אפשר להעלות על הדעת
‏שרופא יבצע פשע כזה?
‏הכול התבהר לי.
‏אני טוען
‏שקרומבך ניצל את זה
‏שקאלינקה ישנה לבד בקומת הקרקע,
‏הוא ירד אליה
‏ואנס את קאלינקה.
‏הוא אנס אותה. אבל דניאל והרשויות בגרמניה
‏האמינו שהוא חף מפשע.
‏שזה עניין של האשמות שווא
‏ושאני המצאתי הכול
‏כדי להתנכל לו.
‏בצרפת
‏ההליכים נגררו זמן רב.
‏שנים אחדות.
‏אבל ב-1988,
‏שלושה פרופסורים צרפתיים לרפואה
‏אישרו שהמוות
‏נגרם מהלם
‏שנוצר בשל פעולה רפואית שקרומבך ביצע,
‏אשר הובילה להקאה,
‏ומכאן למותה של קאלינקה מחנק.
‏פסיקה זו של הפרקליטות
‏הובילה את מר קרומבך לעמוד לדין בצרפת
‏בגין רצח.
‏ב-9 במרץ 1995,
‏הכריז בית המשפט הפלילי על החלטתו.
‏מר קרומבך לא התייצב למשפט, כמובן.
‏הוא נדון ל-15 שנות מאסר בלבד.
‏רק בגין תקיפה בנסיבות מחמירות
‏אשר גרמה להריגה ללא כוונה תחילה.
‏לאחר הפסיקה, הוצא צו מעצר.
‏כמובן.
‏בדרך כלל,
‏כשאדם חף מפשע,
‏ומצפונו נקי,
‏הוא מתגונן בבית המשפט.
‏לכן אני חשבתי שהוא אשם.
‏כאן חשבתי שזה נגמר.
‏חיכיתי שהתובע הכללי
‏יעצור את מר קרומבך
‏ויביא אותו לצרפת.
‏אבל בסוף שנת 1995 גיליתי
‏שמשרד המשפטים כתב:
‏"נא לא להוציא לפועל
‏את הרשעתו של מר קרומבך."
‏נוצרה חזית פוליטית
‏למען קרומבך ונגד אזרחית צרפת
‏שנפלה קורבן לגרמני.
‏גרמניה פסקה שהוא כבר נשפט במינכן
‏ולכן סירבה להסגיר אותו.
‏סבלתי כל כך מכל ההליכים המשפטיים האלו
‏שהרגשתי שכבר אי אפשר להאמין לאף אחד.
‏צו המעצר לא הוצא לפועל
‏כי במדינה שלו מר קרומבך חף מפשע.
‏זה הכול.
‏בתחילת מרץ 1977,
‏עיתונאית מעיתון מקומי בלינדאו
‏התקשרה אליי וסיפרה לי שד"ר קרומבך
‏אנס מטופלת בת פחות מ-16.
‏כלומר, לא טעיתי.
‏מר קרומבך הוא אכן סוטה מין.
‏אני ברברה פלקל,
‏עובדת בתחנת הטלוויזיה הגרמנית זד-דה-אף.
‏לפני 30 שנה לא התייחסו לנשים ברצינות.
‏האם אתה בעד להוציא מהחוק ‏אונס במסגרת הנישואים?
‏לא!
‏כשהן פנו למשטרה להתלונן
‏על פגיעה מינית או התעללות מינית שהן עברו,
‏היו מנפנפים אותן.
‏בשנת 1997 התנהל בבונדסטאג ויכוח גדול.
‏היה צורך לתקן את החוק ‏הנוגע לפגיעות מיניות.
‏ברכבת, קראתי כתבה קצרה ב"אלגוייר צייטונג".
‏סופר שם על רופא, ד"ר דיטר קרומבך,
‏שהתעלל במטופלת בת 16
‏וקיבל על זה שנתיים על תנאי.
‏המתעלל נשאר אדם חופשי…
‏התחלתי לחקור את המקרה הזה.
‏על אגם קונסטנץ שבלינדאו ‏התקיימה הפגנה גדולה.
‏עונשו של ד"ר קרומבך היה יכול להגיע ‏לעשר שנות מאסר.
‏אף אחד פה לא מבין את גזר הדין הפושר הזה.
‏נאספו יותר מ-2,200 חתימות לעצומה
‏שקראה להרחיק את הרופא מחולים לתמיד.
‏אחרי תקופה ארוכה שהגשתי בקשות,
‏סוף סוף קיבלתי רשות לראיין את דיטר קרומבך.
‏ריאיון אחד על אחד ‏עם עבריין המין מול המצלמה.
‏זהו הריאיון היחיד שבו ד"ר קרומבך
‏דיבר על פשעיו אי פעם.
‏עורכי הדין שלו יעצו לו שלא להתראיין שוב.
‏אפשר היה לשאול רק שאלות ‏שאושרו מראש, ובנוכחות עורך הדין שלו.
‏ציפינו לפגוש עבריין מלא חרטה.
‏אבל לא כך היה עם דיטר קרומבך.
‏הוא פלירטט עם המצלמה
‏ואף ניסה להתחיל איתי.
‏כן, הוא אמר לי:
‏"נעים מאוד להכיר.
‏אילולא היית בלונדינית
‏לא הייתי מסכים שתראייני אותי."
‏לא ראינו שום סימן לחרטה אצל העבריין הזה,
‏שום רמז לכך שביצע מעשה עוולה.
‏חשבת שהיא עושה את זה מרצונה?
‏היא לא אמרה "כן", אבל היא גם לא אמרה "לא".
‏כשנישקתי אותה, היא נישקה אותי בחזרה.
‏בהתחלה רק נישקתי אותה, ‏ושאלתי: "את רוצה שנמשיך?"
‏והיא רק חייכה.
‏אנחנו מדברים על התעללות בילדה בת 16.
‏והוא לעג לקורבן.
‏ולא ראה שום בעיה.
‏זה היה מעניין מאוד, מבחינתי,
‏גם יצא לי לדבר קצת רוסית…
‏תוך כדי המעשה אמרתי לה ברוסית: ‏"אני אוהב אותך."
‏אני לא אגיד שהיא הייתה נלהבת,
‏אבל בתחושתי, היא הסכימה.
‏אמרתי לו: "אתה סיממת אותה,
‏היא לא יכלה להיאבק בך."
‏כמו שאמרו ברומא העתיקה: ‏"אלה השותקים נראים כמסכימים."
‏אני כל הזמן נזכרת בדרך ‏שבה הוא לעג לקרבן מול המצלמה.
‏הוא טשטש אותה כדי להתעלל בה,
‏והוא ממשיך להצדיק את מעשיו.
‏זמן קצר לפני שהריאיון הסתיים ‏שאלתי על קאלינקה.
‏הוא אמר שזו הייתה תאונה,
‏ושמכיוון שהוא לעולם לא ייסע לצרפת,
‏הוא לא יצטרך ללכת לכלא.
‏וכך הסתיים הריאיון.
‏אחרי שידור הריאיון ב"פרונטל",
‏המקרה התפרסם בכל המדינה וברחבי העולם.
‏אפשר לדבר איתך בקצרה?
‏לא.
‏אפשר ריאיון קצר? ‏-לא, לא עכשיו ולא בעתיד. תודה.
‏לדעתי התיק של קאלינקה נסגר כאן בגרמניה ‏הרבה יותר מדי מוקדם.
‏סימנים רבים הצביעו על עבירת מין.
‏הוא קיבל רק שנתיים על תנאי.
‏ונאסר עליו לעסוק ברפואה.
‏אסרו עליו לעבוד
‏במרפאה, בבית חולים,
‏או בבית מרקחת, לעד.
‏מתי התחלת לעקוב אחרי קרומבך?
‏מייד אחרי
‏המשפט ב-1997.
‏מה הייתה המטרה שלך כשהתחלת לעשות את זה?
‏מה שרציתי היה
‏לעשות צדק למען קאלינקה ונגד קרומבך.
‏באותן שנים הייתי מגיע לשם
‏פעמיים, שלוש, לפעמים ארבע פעמים בשנה.
‏שכרתי בלש,
‏הוא העריך שקרומבך עבד כממלא מקום.
‏למעשה, הוא היה נעדר מהעבודה
‏למשך כמה ימים, שבוע או שבועיים לכל היותר.
‏אז רציתי לדעת מה הוא עושה.
‏שמי פטרה שטפן. למדתי ספרנות במזרח גרמניה.
‏אני שואלת המון ומפקפקת בדברים,
‏כזו אני.
‏אני חושבת שזה היה בתחילת 2006.
‏צלצלו מהמרפאה
‏ואמרו לי שיש להם רופא חדש.
‏כמובן שמתוך סקרנות,
‏מייד שאלתי:
‏"מה שמו של הרופא?"
‏ואחר כך שאלתי:
‏"מהיכן הוא?"
‏ומי שדיברתי איתו בטלפון אמר
‏ששמו ד"ר דיטר קרומבך
‏ושהוא מגיע מלינדאו, מאזור קונסטנץ.
‏אז חשבתי:
‏"לעבור ממלינדאו היפהפייה…
‏למה שרופא יעבור ממקום כזה למקום כמו רדנטל?
‏כדאי לבדוק איזה מין רופא הוא."
‏- דיטר קרומבך -
‏נדהמתי מכל מה שמצאתי.
‏ממה שהרופא הזה עשה.
‏כל הדברים שהוא עשה. דברים רעים.
‏שמעתי שאשתו הראשונה מתה באופן מסתורי,
‏כנראה מזריקה.
‏קראתי שהוא אנס מטופלת.
‏ומעל לכול, קראתי על קאלינקה.
‏ועם הידיעות האלה בראשי,
‏הלכתי לתור שנקבע לי במרפאה.
‏כל העניין היה מפוקפק.
‏הייתה לי תוכנית.
‏החלטתי קודם להסתכל עליו היטב,
‏ולוודא שזה באמת הוא.
‏פחדתי.
‏רעדתי ושקשקתי כל כך
‏שהוא שם לב לזה ושאל אותי:
‏"ממה את פוחדת כל כך?
‏את פוחדת ממני?"
‏ואמרתי: "לא, אני לא פוחדת ממך,
‏אני פשוט לחוצה מהבדיקה."
‏ומייד חשבתי: "זה הוא."
‏הודעתי לשלושה גורמים:
‏כתבתי לעיתון,
‏שלחתי מייל לראש העיר
‏והודעתי לאגודת הרופאים.
‏שלחתי מייל גם למר במברסקי
‏והוא יצר איתי קשר.
‏הודות לאישה הזאת,
‏הרשויות בגרמניה למדו
‏שמסוף 1997 הוא התחיל לעבוד
‏כממלא מקום בכל רחבי גרמניה.
‏הוא מסר מסמכים מזויפים
‏למרפאות ולבתי החולים השונים,
‏ועבד כממלא מקום בגרמניה.
‏הוא מעולם לא קיבל רישיון ‏לחזור ולעסוק ברפואה.
‏אבל הוא הספיק לצלם העתק בזמנו
‏ובעזרתו הוא הסתובב בכל רחבי גרמניה
‏כרופא ממלא מקום, כל השנים האלה.
‏משטרת קובורג
‏תפסה אותו זמן קצר לפני שהוא עזב את המדינה,
‏עם מזוודה מלאה בכסף,
‏ומשאבת פין.
‏אם אתה לא רוצה ליטול ויאגרה,
‏אתה יכול להשתמש בזה
‏כדי לעורר את הפין.
‏זה היה משפט
‏שסוקר בהרחבה בתקשורת.
‏קאלינקה, בתו של במברסקי,
‏נפטרה בהיותה בת 15 בלבד,
‏לאחר זריקה שהזריק לה ד"ר קרומבך.
‏- משרד המשפטים -
‏מר במברסקי היה שקט מאוד,
‏הוא היה ענייני והוא שמח מאוד
‏שסוף סוף נערך בגרמניה משפט
‏נגד קרומבך, גם אם זה היה רק
‏משום שלא היו בידיו
‏המסמכים הנכונים.
‏בלי רישיון, אתה לא יכול לעבוד.
‏חשבתי שזה מסוכן מדי,
‏כי משהו יכול לקרות, ‏ואני יודעת איזה מין אדם הוא.
‏חשבתי שהציבור חייב לדעת על זה.
‏ביולי 2007, בשימוע שבו נכחתי,
‏התברר
‏שמר קרומבך המשיך לתקוף מינית.
‏שתי נשים הגיעו להעיד בבית המשפט,
‏ועוד כמה אחרות
‏מוזכרות בפסק הדין.
‏מר קרומבך נדון ל-28 חודשי מאסר.
‏שנתיים, אבל לפחות משהו.
‏לפחות.
‏דבר כזה לא היה צריך לקרות.
‏ואז הוא עוד זכה לשחרור מוקדם.
‏זה תסכל אותי,
‏כי אולי היו לי כמה הישגים ‏אבל לא השגתי את היעד החשוב,
‏צדק בעבור מותה של קאלינקה.
‏מגוחך להאמין למה שמר במברסקי אומר.
‏ששכבתי איתה, או מה?
‏שאנסת אותה.
‏לא הייתי צריך את זה, הייתי נשוי,
‏הייתי מאושר עם אימה של קאלינקה.
‏עובדה שהיא נשארה איתי.
‏אני חושב שהתגרשנו רק אחרי חמש שנים.
‏אבל לא בגלל זה,
‏אלא כי בגדתי בה
‏עם אישה אחרת, חברה שלה.
‏זה קורה.
‏- שיידג, גרמניה -
‏מר קרומבך היה בכלא עד יוני 2008.
‏הוא חזר לשיידג.
‏שיידג קרובה מאוד ללינדאו,
‏ולכן עקבתי אחריו.
‏נסעתי לשיידג שלוש פעמים,
‏בספטמבר ובתחילת אוקטובר
‏שם מצאתי שלט קטן,
‏בחזית הבית שבו התגורר מר קרומבך.
‏"בית למכירה".
‏סימן שהזדמנה לו אפשרות לברוח מהרשויות.
‏קצת נלחצתי, שאלתי את עצמי
‏לאן הוא יכול לברוח.
‏הגעתי למבוי סתום.
‏לא יכולתי לעשות כלום.
‏לא יכולתי לעשות כלום עם ההרשעה בהיעדרו.
‏בספטמבר 2009 הגעתי לכלל החלטה.
‏חייבים לעשות משהו.
‏יש רק פתרון אחד.
‏וזה היה המניע שלי
‏לחטוף אותו.
‏לחטוף את מר קרומבך.
‏להביא אותו מרצונו או שלא מרצונו
‏לצרפת.
‏לדעתי, אם תרצו,
‏את הדין יש למצות.
‏אז…
‏אולי יש בזה משום הימור,
‏אבל לפחות זה משהו קונקרטי.
‏שקלת לשכור מישהו כדי לרצוח אותו?
‏לא, מעולם לא חשבתי לעשות את זה.
‏הצדק מעולם לא היה נעשה,
‏כי תמיד היה נשאר ספק
‏לגבי אשמתו.
‏ברגנץ שבאוסטריה ‏קרובה מאוד לשיידג וללינדאו.
‏- שיידג. לינדאו. ברגנץ -
‏אז הפצתי בכל בתי הקפה,
‏המסעדות ובתי המלון בברגנץ
‏שאני מחפש מישהו שיעזור לי
‏להעביר את מר קרומבך
‏מגרמניה לצרפת.
‏נתתי להם מסמכים כתובים בגרמנית
‏של האינטרפול עם תמונה שלו.
‏זה היה ביום שישי,
‏צלצלו מהקבלה לחדר שלי במלון
‏ואמרו שמישהו מחפש אותי.
‏ואז פגשתי את אנטון.
‏שמי אנטון קרזניקי.
‏נולדתי בקוסובו וגדלתי באוסטריה.
‏כאב,
‏ריתק אותי הכוח של האיש הזה.
‏הוא אבא חזק מאוד.
‏זה מעניין, זה נוגע ללב.
‏אתה שואל את עצמך, אילו זה היה קורה לך,
‏מה היית עושה כאב?
‏מה אתה מסוגל לעשות למען הילדים שלך?
‏מה אתה היית עושה?
‏מעמיד אותו למשפט קצר.
‏קומפקטי ומהיר.
‏לקחתי אותו במכונית שלי
‏לאגם קונסטנץ.
‏הצעתי לעזור לו.
‏הוא אמר לי:
‏"ההצעה שלי היא מתוך מוסר,
‏אני לא רוצה כסף."
‏כן, הוא שאל אותי כמה אני רוצה.
‏הסתכלתי עליו וצחקתי.
‏אמרתי שאני לא רוצה כסף.
‏אבל אמרתי לו שיהיו הוצאות אחרות.
‏והוא אמר: "טוב, אבל אחרי זה."
‏אז אני לא סיכנתי כלום.
‏היית פעם בכלא?
‏כן.
‏אם חושבים על ההשלכות,
‏על מה שיכול לקרות,
‏זה בכלל לא מעניין אותי.
‏אילו הוא היה מהעולם התחתון,
‏הוא היה דורש כסף מראש.
‏כן, אני מכיר כנופיה רוסית, גרוזינים.
‏הבאתי איתי שניים מהם.
‏מה היה המחיר?
‏עשרת אלפים אירו לכל אחד מהם.
‏דיברתם על הדרך שבה תעשו את זה?
‏לא, בכלל לא. הוא אמר לי
‏שככל שאדע פחות, כך מוטב.
‏אז נתתי לו אישור.
‏זה היה עניין של אמונה.
‏אם אתה לא מאמין בשום דבר,
‏אתה לא מגיע לשום מקום.
‏חזרתי לטולוז.
‏חיכיתי. אין חדש.
‏לקחתי את המכונית של אחותי.
‏היה בה מספיק מקום.
‏החלונות האחוריות שלה כההות.
‏אידאלי.
‏התוכנית הייתה שכשנראה אותו,
‏נתפוס אותו, נכניס אותו למכונית
‏ונביא אותו לצרפת. פרימיטיבי. פשוט.
‏קרומבך לא היה בבית.
‏בסביבות השעה 21:00,
‏ראיתי מכונית נכנסת לחניה.
‏אמרתי לעצמי: "טוב, הוא הגיע."
‏אור עלה בתוך הבית.
‏דפקתי בדלת.
‏צעדתי אחורה,
‏למרחק שלושה או ארבעה מטרים.
‏הוא יצא.
‏אמרתי בגרמנית: "ערב טוב, אתה מר קרומבך?"
‏הוא אמר: "כן, מה אתה רוצה?"
‏שני הרוסים הגיעו משמאל ומימין ותקפו.
‏הוא התחיל לצעוק:
‏"הצילו! עזרו לי."
‏הכנסנו אותו למכונית. סרט דבק על הפה.
‏זה מה שעשינו.
‏הוא ידע מה קורה.
‏הוא צעק ושאל אותנו:
‏"אתם לוקחים אותי לצרפת?"
‏"אתם הולכים להרוג אותי?"
‏אמרתי לו: "אף אחד לא הולך להרוג אותך."
‏הוא אמר לי: "אם תיקח אותי הביתה
‏אתן לך 500 אלף אירו."
‏לא, אנחנו לא חוזרים ואנחנו לא רוצים כסף.
‏אני נהגתי.
‏שני הרוסים וד"ר קרומבך ישבו מאחור.
‏שמעתי את אחד הרוסים אומר:
‏"לא, אל תעשה את זה."
‏הסתכלתי לאחור וראיתי שאחד מהם
‏שלף סכין.
‏הוא רצה לחתוך לו את איבר המין.
‏עצרתי את המכונית.
‏אמרתי לו: "צא מהמכונית."
‏מסוכן מדי לנהוג 300 או 400 ק"מ
‏עם אדם שמחזיק סכין.
‏הוא אמר לי: ‏"טוב, אבל אני רוצה את הכסף שלי."
‏"הנה הכסף שלך, צ'או."
‏היה לי חשוב להביא את קרומבך
‏למקום כלשהו בצרפת.
‏- מילוז -
‏פתאום אני רואה שלט: "יציאה: מילוז".
‏יש, נהדר!
‏זו העיר הראשונה
‏שבה יש מתקן של שלטונות החוק. תחנת משטרה.
‏בית המשפט ניצב לידה.
‏מול בית המשפט
‏חנו כמה ניידות משטרה.
‏לא יכולתי לפרוק שם.
‏פניתי בסמטה הראשונה.
‏קרומבך צעק בקול חלש:
‏"הצילו."
‏פתחנו את השער עד הסוף
‏והשארתי אותו שם.
‏בשעה 03:20 לפנות בוקר
‏קיבלתי שיחת טלפון בעילום שם.
‏"צלצל למשטרה
‏במילוז,
‏ותגיד להם שקרומבך
‏נמצא על המדרכה מול משרד המכס."
‏צלצלתי, סיפרתי להם את הסיפור.
‏הם חשבו שאני משוגע.
‏הוא מבוקש בגין הריגה.
‏הריגה?
‏כבר די הרבה זמן.
‏רחוב דו טייל?
‏כן, רחוב דו טייל. ליד משרד המכס.
‏יש נגדו צו מעצר? ‏-כן הוא מוגדר "אדם מסוכן".
‏"מה שאני אומר רציני מאוד.
‏יש נגדו צו מעצר של האיחוד האירופי.
‏תבדוק ותראה בעצמך."
‏אז האיש הזה מבוקש…
‏רגע, יש פה אדם שפיו חסום ‏וידיו ורגליו קשורות.
‏ברחוב דו טייל.
‏הוא קשור. חכי…
‏הוא עם אדם קשור.
‏כן, רחוב דו טייל. הוא קשור, ידיים ורגליים.
‏אחרי עשר דקות הוא אמר:
‏"מצאנו אותו,
‏אבל הכית אותו מכות קשות מאוד."
‏עניתי שלא היכיתי אותו, ‏היות ואני נמצא בטולוז.
‏אדוני?
‏כן?
‏האם שמך דיטר?
‏כן.
‏שמו הפרטי דיטר.
‏הוא אומר שהוא נחטף בגרמניה.
‏הוא בהכרה?
‏כן, הוא בהכרה, אבל מצבו לא טוב.
‏הם הבטיחו לי שהם יחזירו אותי הביתה.
‏הם הבטיחו לו שהם יחזירו אותו הביתה.
‏מאיפה אמרת שהם, מרוסיה?
‏הם דיברו רוסית.
‏-טוב.
‏תיארת לעצמך שתיעצר?
‏בכלל לא.
‏לכן אני אומר לך שהופתעתי.
‏הזמנתי חדר בבית מלון במילוז.
‏הזמנתי טיסה.
‏כשהגעתי לבית המלון,
‏כבר היה 17:00 או 18:00.
‏השוטרים דפקו על הדלת שלי.
‏שאלו אם אני מר במברסקי,
‏ואמרו שהם עוצרים אותי.
‏הם לקחו אותי לתחנת המשטרה.
‏ושם חקרו אותי.
‏כששני שוטרים הסיעו אותי
‏כדי להופיע בפני התובע של בית המשפט,
‏הכינו לי משמר כבוד
‏באולם היציאה של תחנת המשטרה.
‏הם כולם קמו?
‏כולם עמדו על הרגליים
‏והריעו לי.
‏מה שעורר מעט תקווה בליבי
‏זה שאמרו לי שקרומבך נמצא שם
‏ושהוא לא שוחרר.
‏בגדול הייתי אומר
‏שהוא היה בסוף דרכו המשפטית.
‏אנדרה במברסקי, שנאשם בחטיפה, ‏צפוי לעד 10 שנות מאסר.
‏שמי לורן דה קון,
‏ואני עורך דין בטולוז.
‏שמעתי על החטיפה של מר קרומבך
‏כשהודיעו לי שמר במברסקי
‏נמצא במעצר במילוז.
‏זה היה רגע מפחיד.
‏הייתי צריך לחשוב קודם
‏על ההשלכות
‏של תכנון חטיפה.
‏התקשורת אוהבת ביטויים
‏מוגזמים במקצת, תיאטרליים במקצת,
‏שערורייתיים.
‏כך עברנו לשלב מוזר ביותר,
‏שבו מר במברסקי הגיש תביעה אזרחית
‏במסגרת ההליכים נגד מר קרומבך,
‏כשהוא נתבע עתידי
‏בהליכים הנערכים נגדו.
‏בשעה 23:00
‏אנדרה במברסקי יוצא לחופשי,
‏אך הוא נאשם בחטיפה
‏ובקשירת קשר לביצוע פשע.
‏הבעתי את הסכמתי
‏ב-9 באוקטובר 2009
‏שקרומבך יועבר לצרפת.
‏שמי פיליפ אוחיון, אני עורך דין.
‏אני מגן על דיטר קרומבך ‏בשתי התביעות הפליליות.
‏דיטר קרומבך נעצר.
‏הפנים שלו היו נפוחים. הוא נראה כמו סטייק.
‏אתם יכולים לשער לעצמכם ‏באיזה מצב נורא הוא היה.
‏הוא בטראומה. הוא טוען שהוא חף מפשע.
‏הוא זועק לחפותו, הוא כועס.
‏החטיפה הייתה אלימה ביותר.
‏ומר במברסקי אמר: "זו לא אשמתי,
‏מעולם לא הוריתי ‏להכות אותו או לפעול באלימות."
‏לדעתי, עבור מר במברסקי,
‏המטרה תמיד מקדשת את האמצעים.
‏טענו שאנדרה במברסקי
‏פעל מתוך כפייתיות מוסרית.
‏הוא ידע שאם קרומבך ייעצר,
‏יהיה משפט.
‏משפט אדברסרי אמיתי.
‏משפט צדק אמיתי.
‏מטרתו של משפט צדק
‏היא שלעולם לא תהיה נקמה.
‏כך זה משחר הימים.
‏צדק אינו נקמה. בדיוק להיפך.
‏לאחר חטיפתו של דיטר קרומבך,
‏יצרתי קשר עם דיאנה קרומבך.
‏הריאיון התקיים מול ביתו של אביה,
‏במקום שבו הוא נחטף.
‏היא עדיין הייתה משוכנעת בחפותו של אביה.
‏אני משוכנעת במאה אחוז בחפותו של אבי.
‏לאורך כל השנים הדברים האלה
‏מעיקים מאוד על המשפחה.
‏תוכלי להראות לנו איפה זה קרה בדיוק?
‏מה שאני יודעת זה רק מדברי אבי.
‏זה מקום החניה שלו. הוא אמר שזה קרה
‏ממש לפני שהוא הגיע למכונית.
‏המשטרה מצאה פה שלולית דם ענקית.
‏בהתחלה חשבו שהוא נרצח.
‏האם גרמניה דרשה את החזרתו?
‏ודאי.
‏למעשה הם הופתעו שהם בכלל צריכים לבקש.
‏אז ברור שזו הפתעה גדולה.
‏נלחמנו על זה חודשים על חודשים.
‏אבל זה לא קרה.
‏- פריז, צרפת -
‏- שוויון -
‏בבית המשפט הפלילי בפריז
‏הואשם מר קרומבך על בסיס אותם אישומים
‏של המשפט שנערך בהיעדרו ב-1995,
‏בגין רצח בנסיבות מחמירות של קאלינקה.
‏הרגשות סערו בפתח משפטו של דיטר קרומבך
‏בבית המשפט הפלילי בפריז.
‏היום נערך העימות הראשון, פנים אל פנים,
‏בין האיש המואשם בהריגת קאלינקה הצעירה
‏לבין אבי הנערה, אנדרה במברסקי.
‏המחשבה הראשונה שלי והמילים הראשונות שלי
‏הן עבור קאלינקה.
‏האווירה בבית המשפט ‏היא אווירה של משפט מתוקשר,
‏סיפור של גרמני שנמלט
‏ממשפטו במשך שנים רבות
‏אשר ישלם סוף סוף על פשעו.
‏זו האווירה.
‏מצבו של מר קרומבך אינו טוב,
‏הודות לחבריו של במברסקי.
‏זה מצב סוריאליסטי.
‏מישהו יושב שם בתא הנאשם
‏כי הצד המאשים החזיר אותו לצרפת
‏תוך הפעלת אלימות נוראה.
‏זו אווירה גרמנופובית.
‏אווירה קונספירטיבית
‏בה מאשימים את מערכת המשפט הגרמנית
‏בהגנה על רופא משפחה אלמוני
‏בלינדאו. זה חסר היגיון.
‏מה האמת?
‏האמת היא שאבי לא עשה מאום.
‏הוא לא אשם, זה מעשה של משוגע, של מטורף.
‏ד"ר קרומבך
‏הוא אב טוב לילדיו,
‏אבל הוא דו-פרצופי.
‏הוא ד"ר ג'קיל ומר הייד.
‏מר במברסקי הוא אדם רם מוסר.
‏הוא לא לוקח את החוק לידיו, ‏הוא לא מחפש נקמה.
‏אבל הוא לוחם.
‏נזיר לוחם.
‏מר במברסקי נחוש תמיד…
‏האם הוקל לו שסוף סוף משפט יערך?
‏זו הקלה, כי זה מה שהוא תמיד רצה.
‏שקרומבך יישפט.
‏גברת גונין היא אישה שקטה ומתוקה מאוד,
‏קשה לה מאוד עם מה שקרה.
‏החטיפה, מאסרו של קרומבך,
‏תשומת הלב התקשורתית.
‏הפצע שלה נפתח מחדש, כיוון שהיא לא מאמינה
‏שדיטר קרומבך אשם.
‏אני חושב שהיא הרגישה קורבן למה שעבורה
‏מהווה סוג של תוקפנות משפטית ‏מצד מר במברסקי.
‏זה המשפט של במברסקי נגד קרומבך,
‏זו הנקמה של במברסקי בקרומבך.
‏ביקשו ממני לעקוב אחר ההליכים
‏ולפרסם כתבות על המשפט.
‏כולם באולם בית המשפט עצרו את נשימתם,
‏כשקרומבך הגיע.
‏אבל די מהר,
‏ראינו שהוא איבד את האחיזה.
‏כי כשהשאלות התאימו לו,
‏הוא הבין אותן מייד,
‏וענה עליהן די טוב.
‏אבל כשהשאלה קצת הטרידה אותו,
‏הוא עשה את התנועה הזאת.
‏- דיטר קרומבך -
‏אבל אז הגיע רגע די מזעזע.
‏בסופו של היום החמישי או השישי,
‏מגלים שהוא עבר התקף לב.
‏חייו בסכנה, יש לו בעיות לב.
‏זה אושר על ידי מומחה.
‏דיטר קרומבך כבר לא כשיר להופיע בבית המשפט.
‏לבקשת השופט, דיווח הקרדיולוג הגרמני
‏על בעיה רפואית.
‏זו הייתה המצאה, פשוט מאוד.
‏רבים מכם בתקשורת שמסקרת את הפרשה
‏פניתם לעורכי הדין לוואנו ואוחיון
‏לפני המשפט
‏ובכל פעם הם אמרו שלא יהיה משפט.
‏ואכן הם צדקו.
‏במקרה צצה בעיה רפואית ‏בדיוק בתחום ההתמחות שלו, קרדיולוגיה.
‏- לאחר שישה חודשים -
‏קאלינקה, שנהרגה לטענתו בידי אביה החורג, ‏דיטר קרומבך.
‏מדוע הוא לא קרא למשטרה ‏כדי שתוכל לשמר את הזירה?
‏דניאל גונין, אימה של קאלינקה.
‏בני הזוג לשעבר ‏אפילו לא מביטים זה בעיני זה.
‏מה אתה חושב?
‏אני…
‏הרבה יותר בטוח
‏ושלו יותר מאשר בפעם הקודמת.
‏כלומר?
‏כלומר,
‏ננקטו כל האמצעים
‏כדי שמר קרומבך לא ימציא עוד בעיית לב.
‏ברור שזה צריך להסתיים.
‏ברור שהוא רוצה להוכיח את חפותו.
‏כי הוא חף מפשע.
‏היה לי קשה מאוד להעיד נגדו
‏מול כל האנשים האלה,
‏לתאר שוב את הכול.
‏פגשתי לראשונה את מר קרומבך
‏בקיץ של 1993.
‏הייתי בת 29.
‏הוא היה מבוגר יותר, כנראה בסוף שנות ה-50.
‏מישהו המליץ לי עליו.
‏אמרו לי שהוא רופא מצוין ונחמד מאוד.
‏הוא אמר שיש לי מחסור בברזל
‏והמליץ על זריקות ברזל.
‏קיבלתי זריקות כמה פעמים.
‏ובאותו הזמן הכול היה בסדר.
‏לבעלי ולי היו בעיות כלכליות,
‏והוא הציע לי לעבוד במרפאה שלו.
‏הייתי צריכה לשטוף את הרצפה ולנגב אבק.
‏עמדתי לצאת להפסקת צוהריים.
‏כל העובדים הלכו ולא היו מטופלים.
‏לא ייחסתי לזה חשיבות בזמנו.
‏ואז, יום אחד, נכנסתי למסדרון
‏ושמעתי קולות.
‏קראתי:
‏"היי, מי שם?"
‏וזה היה הוא במעבדה מאחור.
‏הוא שאל אותי
‏אם הוא יכול להזריק לי את הזריקה
‏כדי שלא אצטרך לחזור אחר כך ‏במיוחד בשביל זה.
‏לא חשדתי ואמרתי שכן.
‏זו הייתה זריקה שונה לחלוטין.
‏אני זוכרת שאחז בי מעין שיתוק.
‏ואני זוכרת שרציתי לקום
‏והוא השכיב אותי בחזרה בעדינות,
‏בעזרת שתי אצבעות, ואז זה קרה.
‏הוא אנס אותי, כן.
‏אפשר לעצור לרגע? ‏-כמובן.
‏בסדר.
‏לא חשבתי בצורה בהירה מספיק ‏כדי ללכת למשטרה.
‏הייתי פשוט מפוחדת ומלאת חרדות,
‏ובושה.
‏מר קרומבך היה עשיר מאוד ורב השפעה,
‏חשבתי שממילא אין לי שום סיכוי.
‏מעולם לא יכולתי להגן על דיטר קרומבך
‏מפני האישומים האלה.
‏אין שום הוכחה
‏להאשמות האחרות.
‏קרומבך טען שהוא לא מכיר אותי
‏ושהוא מעולם לא ראה אותי.
‏הוא טען שאני רק מנסה להרגיש חשובה.
‏למערכת המשפט יש כללים.
‏והכלל הראשון הוא להוכיח את האישומים.
‏- בית המשפט. אולם 3 -
‏שמעתי שהוא פחד מהעדות שלי.
‏אולם בית המשפט היה מלא.
‏עורכי הדין שלו היו כמו שני כלבים זועמים.
‏האחיות מאואר לא היו מעורבות בשום משפט.
‏לכן לא יכולתי להגן על מר קרומבך
‏מפני ההאשמות שלהן.
‏איך דניאל גונין הגיבה
‏לעדויות של הקורבנות?
‏בשאט נפש.
‏היא הרגישה שהטעו אותה במשך 28 שנים.
‏אני זוכר את דניאל גונין מסתובבת ואומרת:
‏"אבל הוא בעצם סוטה מין.
‏חייתי שנים עם סוטה מין בלי לדעת בכלל."
‏היא המומה מגילם של הקורבנות ומשיטת הפעולה.
‏נערות צעירות, שהיו קטינות בזמנו.
‏השיטה הזאת: הרדמה, ותקיפה מינית…
‏דניאל גונין לא בדקה
‏את בקבוקוני התרופות
‏שהוא הזריק לגופה של קאלינקה.
‏היא לא בדקה, היא סמכה עליו.
‏ד"ר קרומבך הוא קרדיולוג,
‏וכולם מסכימים שמאמציו להחיות את קאלינקה,
‏הן הדרך שבה פעל והן החומרים שהזריק,
‏סותרים לחלוטין את כל כללי הרפואה.
‏היא גילתה את כל הבגידות שאירעו בביתה.
‏בעלה סימם אותה מספר פעמים ‏כדי לבגוד בה עם שכנה בת 16,
‏והשכנה הזאת
‏מספרת שכשהיא התחילה לשכב עם ד"ר קרומבך, ‏זה היה בביתו.
‏כלומר הבית שבו הוא חי עם גברת גונין,
‏על הספה בסלון,
‏וכדי שאשתו לא תפריע להם, הוא סימם אותה.
‏הוא היה מוזג לאשתו כמה טיפות
‏של חומר הרדמה
‏והיא ישנה שינה עמוקה מאוד
‏ולא שמעה
‏אותו שוכב עם מישהי בחדר הסמוך.
‏דניאל גונין סיפרה לבית המשפט ‏שהיא ישנה שינה עמוקה במיוחד
‏בליל הפשע.
‏עכשיו יש לה ספקות, כי ייתכן שהיא סוממה
‏בידי מר קרומבך בלילה שבו בתה מתה.
‏היו לי ספקות. עכשיו זה יותר מספקות.
‏אני כמעט בטוחה שהוא משקר.
‏זה כואב.
‏ועכשיו אני צריכה לחיות עם זה.
‏הייתי רוצה שדיטר קרומבך יגיד לי
‏שזו הייתה תאונה, שהוא נכנס לפניקה
‏ולכן הוא שיקר.
‏הייתי מבינה.
‏אולי הייתי סולחת.
‏אבל עכשיו אני לא יכולה לסלוח.
‏היה לגברת גונין קשה מאוד להתמודד עם הידיעה
‏שרבים חשבו שהיא ידעה
‏אך לא רצתה לספר או להאמין או לשמוע.
‏זה דימוי שהיא לא יכלה לשאת.
‏ברור שהיינו מרוצים.
‏סוף סוף יכולתי להגיד לאימא,
‏לכולם, לתקשורת:
‏"רואים? צדקתי."
‏ד"ר קרומבך נדון
‏ל-15 שנות מאסר בלבד,
‏בשל אלימות.
‏ברור שהמחשבה הראשונה שלי היא על קאלינקה,
‏כי נעשה צדק לזכרה.
‏ועכשיו אוכל להתאבל עליה.
‏- דיטר קרומבך נדון ל-15 שנות מאסר -
‏- בשל הפעלת אלימות שגרמה למוות -
‏- הוא תמיד טען לחפותו -
‏- למרות מחאותיו של אנדרה במברסקי -
‏- ב-22 בפברואר 2020 הוא שוחרר ‏בשל סיבות רפואיות -
‏- הוא מת ב-12 בספטמבר 2020 בגרמניה -
‏- עד היום 16 נשים דיווחו על פגיעות מיניות ‏שספגו מידי ד"ר קרומבך -
‏מה גזר הדין שלך?
‏שנה בכלא.
‏כשהייתי בכלא באוסטריה, אבי בא לבקר אותי.
‏הוא אמר: "בני, אתה יודע מה עשית?"
‏אמרתי: "כן, אבא."
‏הם גאים בי.
‏כולם גאים בי.
‏במהלך המשפט על החטיפה במילוז,
‏שמעתי שהורשעתי
‏כמתכנן החטיפה.
‏דנו אותי לשנה על תנאי.
‏קאלינקה, אני מקווה שהיא בגן עדן,
‏ושהיא מודעת לכל מה שעשיתי למענה.
‏אני חושב שהיא ראויה לזה.
‏מה היית אומר לאבות שאיבדו את בנותיהם?
‏הייתי אומר להם שאצלי זה ארך 39 שנים.
‏אל תבזבזו את החיים שלכם.
‏לחמתי כמו דון קישוט
‏נגד טחנות הרוח.
‏השגתי צדק למענה.
‏אבל האמת היא
‏שאלו מאבקים קיצונים מאוד.
‏תרגום כתוביות: עליזה פרידמן