Downloaded from YTS.MX
NETFLIX-DOKUMENTTI
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hätäkeskus.
Voitteko lähettää ambulanssin Tilleul-kadulle?
Löysimme miehen,
jonka kädet ja jalat on sidottu ja suu teipattu.
Hän on saanut pahasti turpiin.
Onko mies tajuissaan?
Toistaiseksi on, joskin aika heikossa hapessa.
Hänet kuulemma siepattiin Saksassa.
Hänet on etsintäkuulutettu taposta.
Tapostako?
Siitä on jo aikaa.
Tapauksesta on jo melkein 30 vuotta.
14-vuotias ranskalaistyttö Kalinka surmattiin 1980-luvulla.
Tapaus sai nyt uskomattoman käänteen.
Tämä on isän taistelu.
Tytön isä ei ikinä antanut periksi.
Hän tiesi, missä tyttären murhaaja asui.
Päätin auttaa häntä.
Ilman muuta.
Mitä olisitte tehnyt?
Mitä tekisi isänä?
Mitä olisi valmis tekemään lapsensa puolesta?
LINDAU SAKSA
10. HEINÄKUUTA 1982
Oli aikainen aamu.
Päivystyspuhelin soi.
Vastasin puhelimeen.
Siellä sanottiin: "Tajuton henkilö." ja annettiin osoite.
Ajattelin välittömästi...
ENSIHOITAJA
"...ei kai vain tohtori Krombachin luona."
Hän on lääkäri. Mihin meitä tarvitaan?
Tohtori tuli juosten ulos -
ja sanoi: "Pelkään, että on liian myöhäistä."
Hän vei meidät makuuhuoneeseen,
jossa tyttö makasi, kuolleena.
Se oli Kalinka, hänen tytärpuolensa.
Mies oli yhtä aikaa hermostunut ja tyyni.
Tytön äiti itki.
Hän oli aivan lohduton.
Huomasin heti, että tyttö oli jo kuolonkankea.
Ulos mennessäni näin,
että tytöllä oli kanyyli käsivarressaan.
Kysyin tohtori Krombachilta: "Mitä annoitte hänelle?"
Hän vastasi: "Kalsiumia". Hän ajatteli, että se auttaisi.
Tyttö oli ollut koko päivän auringossa.
Siksi Krombach ajatteli,
että ongelma johtui kuumuudesta.
Niin hän sanoi.
Traaginen tapaus.
Se painoi mieltäni pitkään.
Halusin tietää, miten tyttö oli kuollut.
Se ei ollut luonnollinen kuolema.
Siinä oli jotain outoa.
PECHBUSQUE RANSKA
Aamulla 10. heinäkuuta 1982 -
tytön äiti soitti minulle -
kertoakseen kauhean uutisen Kalinkan kuolemasta.
KALINKAN ISÄ
Hän kertoi, että Kalinka oli saanut lämpöhalvauksen.
Olin aivan lyöty, tyrmistynyt.
RANSKA PECHBUSQUE
Saavuin Saksaan yöllä.
Seuraavana aamuna menin autolla sairaalaan.
Näen edessäni Kalinkan kasvot.
Kalinka oli suloinen. Hän oli -
vanhempiensa silmäterä.
Kerrassaan suloinen tyttö.
Hän oli pienestä asti oikea hymytyttö.
Kalinka -
on kukka -
Masurian metsistä.
Puolaksi lausuttuna -
sana soi kauniisti.
Se on kuin musiikkia.
Rukoilin,
että hänen sielunsa saisi levon.
Sitten lähdin pois.
Seuraavana päivänä menin lasten äidin luo -
tapaamaan poikaani Nicolas'ta.
Hän oli silloin vasta 11-vuotias.
Hän kertoi minulle,
että he olivat viettäneet aivan tavallisen päivän.
Kalinka ei ollut erityisen väsynyt.
Vasta sen jälkeen -
aloin ajatella, että asiassa oli jotakin outoa.
Täysin terve, hyväkuntoinen tyttö oli kuollut.
Se oli käsittämätöntä.
Yritin ymmärtää lämpöhalvauksen.
Lindaussa oli aurinkoista, lämpöä oli 29 - 30 astetta.
Mutta -
Toulouseen verrattuna se ei ollut kovin kuumaa.
Minun oli vaikea -
uskoa tiettyjä asioita.
PECHBUSQUE RANSKA
PERHE BAMBERSKI
Äidin ehdotuksesta Kalinka haudattiin Pechbusqueen.
Muistaakseni hautajaispäivänä -
alkoi kuulua huhuja,
että Kalinka olisi kuollut lääkkeen takia.
Olen Elizabeth Aragon, André Bamberskin naapuri.
Menimme hautajaisiin.
Muuta emme voineet.
Juttelin naapurien kanssa, jotka sanoivat minulle:
"Puhutaan, että Kalinka kuoli -
pistokseen,
jonka isäpuoli oli antanut tehostaakseen rusketusta."
Sellainen selitys minulle annettiin.
Suonensisäinen pistos rusketusta varten.
Järkyttivätkö huhut teitä?
Kyllä, mutta -
tytölle oli tehty ruumiinavaus.
Kun äiti oli lähdössä, pyysin häntä -
lähettämään kopion ruumiinavausraportista.
Viikkoa, paria myöhemmin -
taisin hiukan räjähtää.
Olin vihainen, koska en ollut saanut raporttia.
Milloin aloitte epäillä tohtori Krombachia?
Lokakuun alussa 1982.
Kun luin ruumiinavauspöytäkirjan.
Raportti oli saksankielinen,
joten käännätin sen.
Siinä sanottiin,
että 400 cl Kalinkan illan ruoasta -
oli noussut vatsasta ylös, henkitorveen,
ja mennyt sieltä keuhkoihin. Tyttö tukehtui.
Vaikken tiennyt mitään lääketieteestä tai ruumiinavauksista,
lukemani perusteella -
minulle oli selvää,
että Kalinka kuoli käänteisvirtaukseen -
eikä lämpöhalvaukseen.
Mutta molemmat oikeuslääkärit -
kieltäytyivät tarkentamasta kuolinsyytä kirjallisesti.
Halusin tarkistaa asian tytön äidin kanssa.
Hän kertoi, ettei ollut lukenut ruumiinavauspöytäkirjaa.
Miksei?
Oli muutakin epänormaalia.
Seksuaalisia seikkoja.
Ne olivat selviä jopa maallikolle.
Repeämä häpyhuulessa oikealla.
Ei muka tiedetty,
oliko kuolemaa edeltänyt sukupuoliyhdyntä.
Olin asiasta varma, joten pidin selvänä,
että jotain oli pahasti pielessä.
TOULOUSE RANSKA
Alexandre Parra-Bruguière. Tulin mukaan asianajajaksi 2010,
kun Kalinka Bamberskin äiti -
halusi nostaa siviilikanteen.
Hän tunsi jo hautajaisissa, että herra Bamberski pyrki -
osoittamaan hänet osasyylliseksi tyttären murhaan.
Isä halusi selvittää, mitä tapahtui. Äiti tyytyi Krombachin versioon.
Hän ei tuntenut lääketiedettä, puoliso oli lääkäri.
Hän luotti Dieter Krombachin selityksiin.
Ei hän epäillyt rikosta,
ei tietenkään.
Poliisi esitti Krombachille puhelimitse viisi kysymystä.
Krombach kirjoitti ne ylös ja vastasi kirjallisesti kotoaan.
TYÖKIIREIDENI VUOKSI SAIN LUVAN VASTATA KYSYMYKSIIN KIRJALLISESTI.
Tapausta ei tutkittu.
Krombachia ei koskaan kutsuttu -
suulliseen kuulusteluun.
Hän kirjoittaa: "Annostin ensin 250 mg Solu-Decortinia -
sokkitilan hoitamiseksi."
"Yritin myös antaa sydämensisäisen injektion."
Halusin lisätietoja tapahtuneesta.
Toimitimme siis haasteen -
Münchenin yleisen syyttäjän virastoon.
MÜNCHEN
OIKEUSLÄÄKÄRI
Nimeni on Wolfgang Eisenmenger.
Saimme laitoksellemme Müncheniin -
palan ihoa,
jonka sanottiin olevan käsivarren pistoskohta.
Toksikologisissa testeissä emme löytäneet mitään,
mikä olisi voinut selittää kuoleman.
Mitä mieltä olette ruiskeista,
joilla Krombach yritti saada Kalinkaa virkoamaan?
INJEKTIO 250 MG
Lääkärille on melko epätavallista -
esittää sellaisia väitteitä.
Tohtori Krombach kertoi,
että hän löysi tytön -
kuolonkankeana sängystä.
Kun kuolonkankeus on alkanut,
on aivan turha yrittää elvyttää potilasta.
Jotain outoa asiassa on, tämä mies ei kerro totuutta.
Mutta tytön kuolinsyyn suhteen -
emme saaneet lisätietoa.
Ei ollut riittävää näyttöä -
tarkoituksellisesta kuolemantuottamuksesta.
Kyse on uskottavuudesta -
ja oikeuden vaatimuksista.
Nimeni on Patricia Jolly, olen toimittaja.
Ennen Kalinkan kuolemaa -
Krombachit olivat uusperhe,
jossa kaikki näytti sujuvan hienosti.
Perheessä oli Kalinka Bamberski ja hänen veljensä Nicolas -
sekä Krombachin poika Boris ja tytär Diana.
Krombachin ensimmäinen vaimo oli kuollut 24-vuotiaana.
Kalinkan äiti ei puhunut saksaa,
ja hän näytti luottavan vahvasti Dieter Krombachiin.
Mies ei voinut tehdä mitään väärää.
Hän oli kuulemma hyvä isä -
eikä ollut koskaan käyttäytynyt sopimattomasti -
Kalinkaa kohtaan.
Dieter Krombach oli mukava, hyväntuulinen mies -
täynnä elämäniloa.
Saksan oikeuslaitos ei tarttunut juttuun.
Komea tohtori valkeassa takissaan…
Harva ihminen nousee lääkäriä vastaan.
Herra Bamberski oli tilintarkastaja,
hän oli hyvin asiallinen, hiukan kolkko.
Häntä oli petetty, vaimo oli jättänyt hänet.
Bamberskit erosivat.
AVIOERO
André Bamberski halusi viedä asiat loppuun asti.
Kaikesta tuli hänelle pakkomielle.
Asiat oli tehtävä kunnolla ja tarkasti.
Jatkuvat vaatimukset olivat jo melkein pakkomielle.
Kesäkuussa 1983 -
kirjoitin syyttäjälle -
kysyäkseni, mitä tutkinnassa seuraavaksi tapahtuisi.
Hän vastasi,
että Kalinkan kuolema oli luonnollinen -
eikä lisätutkinta ollut tarpeen.
Toisin sanoen "jatkakaa elämää, tämä oli tässä".
Reagoin asiaan rajusti.
Kirjoitin lehtisen,
josta otin 5000 kopiota.
PECHBUSQUE
Matkustin Lindauhun.
Tavoitteeni oli tehdä tapauksesta julkinen.
Se oli olutjuhlan päivä.
Kadulla oli paljon ihmisiä,
ehkä 30 000 tai 50 000 henkeä.
Minä jaoin monisteitani.
Luen muutaman kohdan:
"Teidän pitää tietää, että Lindaussa elää rikollinen.
Kyseessä on tohtori Krombach.
Hän tappoi rakkaan tyttäreni Kalinkan.
Lääketieteellisten raporttien maininnat,
jotka viittaavat sukupuoliyhdyntään,
on jätetty huomiotta. Miksi?
Pyydän siis julkisesti, että oikeus toteutuisi."
Menin kahviloiden terasseille, kauppoihin,
puhuin kaikille mahdollisille ihmisille.
Diana, Krombachin tytär,
tuli poliisien kanssa -
pidättämään minut.
Minut siis pidätettiin -
ja minua kuulusteltiin. Lopuksi pääsin vapaaksi.
Olin varma, että Krombach oli tappanut Kalinkan.
Enkä aikonut antaa periksi.
Minulle oli selvää,
että Krombach oli ruumiinavauksessa,
mikä sekin on sääntöjenvastaista.
Olen Yves Levano, pariisilainen asianajaja.
Dieter Krombach tarvitsi ranskalaisen asianajajan, joka puhui saksaa.
Krombachin mielestä Bamberski oli hullu.
Ei häntä voi kuvata muulla sanalla.
Herra Krombach ei ollut läsnä ruumiinavauksessa.
Hän kävi tunnistamassa Kalinkan ruumiin.
Sitten hän poistui salista.
Oikeuslääkäri sanoi:
"Ymmärrätte varmasti,
että haimme jälkiä seksuaalisesta väkivallasta,
mutta niitä ei ollut."
Häpyhuulen repeämä mainittiin.
Aivan. Mutta -
hautaustoimiston väki pukee ruumiin, puhdistaa sen.
Hekin voivat vahingoittaa ruumista.
Heinäkuussa oli helle, ruumis oli hauras.
Se oli hajoamistilassa.
Siinä kaikki.
Ruumiinavauksen patologit -
irrottivat Kalinkan sukupuolielimet kokonaisuudessaan.
Epänormaalia on se,
ettemme tiedä,
mitä niille…
Ruumiinavausraportissa ei kerrota, mitä niille tehtiin.
Minulla ei ole vastausta.
Mutta jos väitämme,
että Krombach aiheutti elinten katoamisen,
meidän on todettava,
että Krombachilla oli yksi, kaksi, kolme, neljä, viisi rikostoveria.
Lindau on paikallinen kylpyläkaupunki.
Oikein viehättävä paikka.
Täällä käy paljon turisteja.
Krombachko?
Hänellä oli hyvä lääkärinpraktiikka,
siellä oli aina täyttä.
Pysyin hänen potilaanaan.
Ei minulla ollut syytä lähteä.
En tiennyt, miksi se tyttö kuoli.
En tiennyt syytä.
Krombach oli hyvä lääkäri.
Häneltä sai aina diagnoosin.
Hän oli hauska. Ei ole mitään kielteistä sanottavaa.
Tytön äiti oli rauhallinen ja kohtelias.
Oikein mukava ihminen.
Äiti oli menettänyt tyttärensä.
Lisäksi hän sai tietää, että Bamberski -
epäili hänen aviomiestään,
johon hän itse luotti,
heidän tyttärensä murhasta.
Hän itse olisi siis rikostoveri.
Ajattelin niin ja kirjoitinkin sen:
joko äiti oli osallistunut toimiin,
jotka johtivat Kalinkan kuolemaan,
tai hän ei ainakaan yrittänyt selvittää,
miten Kalinka kuoli,
mitä oikein tapahtui.
Oliko Bamberskien avioero riitaisa? -Oli.
Ero oli hyvin riitaisa.
Sen vuoksi kaikki, mitä Bamberski yrittää,
pitää yksinkertaisesti hylätä.
Tapasin Danièlen creperiessä Casablancassa.
Se oli vuonna 1965, hän oli parikymppinen.
Dany oli kaunis tyttö, pitkä, vaalea, miellyttävä.
Menimme vihille vuotta myöhemmin.
Puolitoista vuotta myöhemmin Kalinka syntyi.
Sitten syntyi Nicolas, ja Kalinkasta tuli isosisko.
Ongelmat alkoivat -
alkuvuodesta 1974.
Oli saksalaisia levyjä,
oli saksan kielen oppikirjoja.
Aloin epäillä jotakin.
Arvasin yhteyden -
tämän kaiken ja tohtori Krombachin välillä.
Hän oli naapuri kolmen talon päästä.
Dany kertoi suoraan, että mies oli hänen rakastajansa.
Päätimme yhdessä,
että palaisimme Ranskaan.
Luulin, että aloittaisimme alusta.
Luulin, että elämä oli palannut ennalleen, kunnes vuotta myöhemmin -
Dany löysi muka töitä Nizzasta.
Tosiasiassa Krombach -
oli tullut Toulouseen.
Seurasin Danya -
ja ymmärsin,
ettei hän mennytkään töihin Nizzaan,
vaan asui viikot Krombachin kanssa tämän asunnossa.
Minä se hain avioeroa.
Kyse on jonkinlaisesta halusta -
kostaa asioita, joita tapahtui menneisyydessä.
Kostaa Krombachille -
ja kostaa vaimolle.
Vaimo oli vainoharhan partaalla ex-miehensä suhteen.
Nimeni on Philippe Motta.
Olen ollut toimittajana Toulousessa noin 30 vuotta.
Tapasin André Bamberskin vuonna 1985.
Menin tapaamiseen miettien,
mikä tämä juttu oikein oli.
Kannattiko sitä tutkia?
Ensimmäinen yllätys oli se,
että materiaalia oli uskomaton määrä.
Kaikki tapahtumat, kaikki pohdinta…
Kaiken kokemani jälkeen -
en luota enää kehenkään.
Älkää pyytäkö minua luottamaan teihin.
DANY "KEVENTÄÄKSEEN OMAATUNTOAAN"
"MURHA"
Kirjoitan kaiken ylös.
Täytyy todeta,
että Bamberskilla on kyky mutkistaa asioita.
Tapahtumista oli kolme vuotta,
ja mies pyysi minua kirjoittamaan asiasta.
Julkaisimme artikkelin,
joka taisi olla ensimmäinen tästä aiheesta kirjoitettu juttu.
Ei ehkä suurta kirjallisuutta, mutta kaksi sivua kuitenkin.
Olimme varovaisia ja panimme otsikoksi Outo tarina.
OUTO TARINA
Haastattelin myös äitiä.
Hän kertoi olevansa väsynyt koko juttuun.
Jos olen ymmärtänyt oikein,
hän asuu Toulousessa, hän oli siis jättänyt Krombachin.
Nainen lähti, koska Krombach oli uskoton.
Se johti avioeroon.
"Tarvitsen tukea tyttäreni kuoleman takia.
Minä lähden."
Mutta -
vielä viiden vuoden ajan pariskunnan välit -
olivat hyvin läheiset.
Äiti uskoi, ettei Krombach ollut syypää mihinkään.
ONKO TOHTORI KROMBACH UHRI?
Seuraavaksi haastattelin tohtori Krombachia.
"André Bamberski on syyttänyt minua -
alusta asti. Mutta mies on seinähullu."
Krombach viittasi kintaalla koko jutulle.
"Kirjoittakaa mitä haluatte. Aivan sama."
Se oli hänen vastauksensa.
Meillä oli mies, joka sanoi,
että tohtori Krombach oli murhaaja.
Ja tohtori Krombach, joka sanoi,
että André Bamberski oli hullu.
Ja kolmas henkilö sanoi, ettei hänellä ollut mitään sanottavaa.
Joten -
näyttö ei riittänyt osoittamaan, kuka puhui totta.
OUTO TARINA
Vuonna 1985 sain kuulla,
että tutkintakomissio oli pyytänyt syyttäjänvirastolta -
lupaa lisätutkimuksiin.
Erityisesti Kalinkan ruumiin ekshumaatioon.
RUUMIINAVAUS EKSHUMAATION JÄLKEEN
Alkuperäisen ruumiinavauksen tehneet lääkärit väittivät panneensa -
kaikki elimet mukaan arkkuun.
SUKUPUOLIELINTEN IRROTUS
Mutta elimet eivät olleet ruumiin mukana.
SUKUPUOLIELIMET PUUTTUVAT
Ekshumaation ansiosta tiesin nyt varmuudella,
että todisteita oli hävitetty.
Kenen toimesta?
En usko, että saamme koskaan vastausta.
Saksan viranomaiset sulkivat tapauksen ilman jatkotoimia.
Kalinka oli -
leikelty palasiksi -
kuin sika teurastamolla.
Mutta ketään ei kiinnostanut tietää,
miten ja miksi hän kuoli.
Minulle sanottiin, että koska Kalinka oli Ranskan kansalainen,
Ranskan oikeuslaitos voisi olla toimivaltainen.
Se antoi uutta toivoa.
Ajattelin, että Ranskassa oikeuslaitos toimii.
Tammikuussa 1986 palkkasin Pariisista asianajajan,
François Gibault'n.
Olen asianajaja.
Vannoin toimivalani vuonna 1956.
Herra Bamberski toi minulle ruumiinavauspöytäkirjan -
koskien Kalinkan ekshumaatiota.
Elimet oli irrotettu eikä niitä löytynyt arkusta.
Se on yksi tapauksen mysteereistä.
Asia on tärkeä, koska tohtori Krombachia -
ei voitu syyttää raiskauksesta tai sen yrityksestä,
kun sukupuolielimet olivat kadonneet.
Todisteet puuttuivat.
Minusta kyse oli oikeussuojan epäämisestä.
Sitä en pystynyt hyväksymään.
Herra Krombach palkkasi asianajajan Ranskasta.
Mutta -
herra Krombach kieltäytyi tulemasta itse Ranskaan.
Kutsuimme ja haastoimme hänet,
mutta hän kieltäytyi.
Hän reagoi kaikkeen kielteisesti.
Emme tiedä, miksi Kalinka Bamberski kuoli.
Tässä tilanteessa -
näytöt syyttömyydestä ovat vähintään yhtä uskottavia -
kuin näytöt syyllisyydestä.
ENTINEN LINDAUN ASUKAS
Herra Bamberski tunsi,
että jotain oli pielessä, ja hän oli oikeassa.
Täysin oikeassa.
Milloin tapasitte Krombachin ensimmäisen kerran?
Se oli 1980-luvun alkua.
Äitini oli hänen potilaansa.
Lapsena olimme aina äidin mukana vastaanotolla.
Ensin annettiin kalsiumpistoksia.
Piti olla makuullaan, koska niistä tuli sekava olo.
En kysellyt, olin vain 14 - 15-vuotias.
Sitten aloitettiin rautaruiskeet.
Vanhempani erosivat alkuvuodesta 1985.
Kotona oli paljon väkivaltaa.
Krombach tuli usein paikalle lääkärinä,
katsomaan isää, rauhoittamaan häntä.
Sitten isä muutti pois,
ja Krombach alkoi viedä meitä ratsastamaan.
Sitten hän kutsui meidät -
ratsastuslomalle Ranskan Camargueen.
Koko viikonlopuksi, perjantaista maanantaihin.
Ajoimme Nizzaan.
Valokuvat ovat sieltä.
Muistan, että Krombach täytti 50 vuotta.
Hän alkoi sanoa tyyliin:
"Anna pikku suukko."
Pidimme sitä isällisenä hellyytenä.
Oliko se ensimmäinen kerta, kun hän ylitti rajan?
Kyllä. Ehdottomasti.
Tulimme perille myöhään, ja meillä oli vain yksi huone,
jossa oli iso kaksoissänky ja lisävuode.
Lisävuode oli pelkkä retkisänky.
Krombach sanoi,
että nukkuisi isossa sängyssä,
ja me voisimme päättää, kuka nukkuisi hänen vieressään.
Siskoni pyysi,
että saisi nukkua kapeassa sängyssä -
ja minä nukkuisin isossa.
Krombachilla oli lääkärinlaukku mukanaan.
Meillä oli raudanpuute, jota piti hoitaa säännöllisesti.
Jossain vaiheessa nukahdin, ja…
seksuaalinen väkivalta tapahtui.
Olin sokkitilassa, kuin halvaantunut.
Olin täysin sokissa,
annoin vain sen tapahtua.
En liikkunut enkä sanonut mitään.
Näyttelin kuollutta, ja Krombach alkoi ravistella minua,
koska luuli minun kuolleen.
Hän pelästyi, koska leikin kuollutta.
En voinut uskoa, että se tosiaan tapahtui.
Siksi en sanonut mitään. Olisi pitänyt puhua poliisille,
mutta ei…
Krombach oli eräänlainen auktoriteetti Lindaussa.
Oikea tohtori!
Saksassa lääkäreitä palvotaan.
"Lääkärikö teki niin? Ei taatusti!
Eivät lääkärit tee sellaista. Valehtelet."
Kukaan ei tiennyt, että Krombach oli perverssi narsisti.
Kiinnostunut nuorista tytöistä.
Kukaan ei voinut kuvitella,
että lääkäri syyllistyisi sellaiseen rikokseen.
Minulle asia oli itsestäänselvä.
Joten oletin,
että tilanteessa, jossa Kalinka -
nukkui yksin alakerrassa,
Krombach meni alas -
ja raiskasi Kalinkan.
Mutta Danièle ja Saksan viranomaiset uskoivat,
ettei hän ollut tehnyt mitään.
Häntä syytettiin aiheetta.
Heidän mukaansa -
minä olin keksinyt koko jutun.
Ranskan päässä -
prosessi eteni hyvin hitaasti.
Kului monta vuotta.
Mutta vuonna 1988 -
kolme ranskalaista lääketieteen professoria -
vahvisti,
että kuolema seurasi sokkia,
joka oli aiheutunut Krombachin toimenpiteistä.
Siitä seurasi käänteisvirtaus,
jonka takia Kalinka tukehtui kuoliaaksi.
Syyttäjänvirasto -
haastoi Krombachin rikostuomioistuimeen -
syytettynä murhasta.
Yhdeksäntenä maaliskuuta 1995 -
Ranskan rikostuomioistuin ilmoitti oikeuden päätöksestä.
Herra Krombach ei tietenkään ollut paikalla.
Hän sai 15 vuoden vankeustuomion.
Tuomio tuli vain tahallisesta väkivallanteosta,
josta aiheutui tahaton kuolemantuottamus.
Tuomioon liittyi pidätysmääräys.
Luonnollisesti.
Voisi ajatella,
että jos ihminen on syytön -
eikä hänellä ole mitään tunnollaan,
hän haluaa puolustautua.
Mies antoi itsestään syyllisen vaikutelman.
Siinä vaiheessa ajattelin, että juttu oli tässä. Kaikki oli ohi.
Odotin, että yleinen syyttäjä -
otattaisi kiinni herra Krombachin -
ja -
toisi hänet Ranskaan.
Mutta joulukuun lopussa vuonna 1995 sain tietää,
että oikeusministeriöstä -
oli kirjoitettu: "Pyydämme, ettei herra Krombachin tuomiota -
panna täytäntöön."
Kyseessä oli siis poliittinen väliintulo -
Krombachin hyväksi Ranskan kansalaista vastaan,
joka oli joutunut saksalaisen uhriksi.
Saksa ilmoitti, että Krombach oli tuomittu Münchenissä -
eikä häntä luovutettaisi.
Oikeuden toimet järkyttivät minua pahasti,
ja lähdin siitä, etten voisi luottaa enää kehenkään.
Pidätysmääräystä ei pantu toimeen,
koska herra Krombach oli syytön omassa maassaan.
Siinä kaikki.
Maaliskuun alussa 1997 sain puhelun -
lindaulaiselta toimittajalta, joka soitti -
kertoakseen, että tohtori Krombach oli raiskannut vastaanotollaan -
alle 16-vuotiaan potilaan.
Olin siis oikeassa.
Krombach oli todellakin seksuaalipervertikko.
Olen Barbara Völkel,
työskentelen saksalaisella ZDF-televisiokanavalla.
Kolmekymmentä vuotta sitten naisia ei otettu vakavasti.
Kannatatteko raiskauksen kriminalisointia avioliitossa?
En!
Jos nainen meni ilmoittamaan poliisille -
seksuaalisesta häirinnästä tai hyväksikäytöstä,
asiaa vähäteltiin.
Vuonna 1997 Saksan liittopäivillä käytiin tärkeä keskustelu,
koska laki seksuaalisesta häirinnästä oli uudistettava.
Junassa luin pienen artikkelin Allgäuer Zeitung -lehdestä.
Siinä kerrottiin tohtori Dieter Krombachista,
joka oli hyväksikäyttänyt 16-vuotiasta tyttöä vastaanotollaan.
Hän sai siitä kaksi vuotta ehdonalaista.
Seksuaalinen hyväksikäyttäjä pysyi vapaana miehenä.
Aloin tutkia tapausta.
Lindaussa Bodenjärvellä reagoitiin voimakkaasti.
Krombach olisi voinut saada kymmenen vuotta vankeutta.
Kukaan ei ymmärtänyt tuomion lievyyttä.
Aloite Krombachin lääkärinoikeuksien menetyksestä loppuelämäksi -
keräsi yli 2200 allekirjoitusta.
Vei myös hyvin pitkään,
ennen kuin sain luvan haastatella Krombachia.
"Seksuaalirikollinen haastateltavana kameran edessä."
Haastattelu on ainoa, jonka tohtori Krombach -
koskaan antoi rikoksiinsa liittyen.
Lakimiehet neuvoivat kieltäytymään haastatteluista.
Esittää sai vain sovittuja kysymyksiä ja asianajajan läsnäollessa.
Odotimme tapaavamme katuvan rikollisen.
Mutta sellainen Dieter Krombach ei ollut.
Hän flirttaili kameralle,
vihjaili minunkin suuntaani.
Hän sanoi minulle:
"Oli mukava tavata teidät.
Jollette olisi blondi,
en olisi suostunut haastatteluun."
Emme todellakaan nähneet katuvaa syyllistä -
tai pienintäkään vastuuntuntoa.
Ajattelitteko, että tyttö oli mukana omasta halustaan?
Hän ei sanonut kyllä, mutta ei kieltäytynytkään.
Kun suutelin häntä, hän suuteli takaisin.
Aluksi vain suutelin häntä ja kysyin, halusiko hän jatkaa.
Hän vain hymyili.
Puhuimme 16-vuotiaan tytön hyväksikäytöstä.
Krombach vitsaili uhrista -
eikä nähnyt jutussa mitään pahaa.
Tilanne oli minulle mielenkiintoinen,
ja koska puhun myös hiukan venäjää,
sanoin hänelle venäjäksi "rakastan sinua" aktin aikana.
En väitä, että tyttö olisi ollut hurmiossa,
mutta minusta hän oli suostuvainen.
Sanoin hänelle: "Tehän huumasitte tytön!
Miten hän olisi vastustanut?"
Jo antiikin roomalaiset sanoivat, että hiljaisuus on myöntymisen merkki.
Minua järkyttää, miten hän ivasi uhria kameran edessä.
Hän oli huumannut tytön käyttääkseen tätä hyväksi,
mutta puolusteli yhä tekoaan.
Vähän ennen haastattelun loppua kysyin Kalinkasta.
Hän sanoi, että kyse oli vahingosta,
ja koska hän ei ikinä menisi Ranskaan,
hänen ei tarvitsisi mennä vankilaan.
Haastattelu päättyi siihen.
Kun se esitettiin kanavalla, tapauksesta tuli tunnettu -
koko maassa ja jopa rajojemme ulkopuolella, kansainvälisesti.
Voimmeko keskustella hetken?
Ei käy.
Lyhyt haastattelu vain. -Ei käy. Kiitos.
Mielestäni Kalinkan tapauksen käsittely Saksassa lopetettiin liian pian.
Monet seikat puhuivat seksuaaliväkivallan puolesta.
Krombach sai vain kaksi vuotta ehdonalaista.
Häntä kiellettiin harjoittamasta lääkärinammattia.
Hän ei saanut enää koskaan -
toimia lääkärinä klinikalla, sairaalassa -
tai missään muuallakaan.
Milloin aloitte seurata Krombachia?
Välittömästi -
vuoden 1997 oikeudenkäynnin jälkeen.
Mikä teillä oli tavoitteena?
Halusin vain,
että Kalinka saisi oikeutta Krombachia vastaan.
Niinä vuosina kävin Saksassa -
kaksi-kolme, jopa neljä kertaa vuodessa.
Palkkasin yksityisetsivän,
joka kertoi minulle, että Krombach teki ilmeisesti sijaisuuksia.
Ne sijaisuudet kestivät vain -
muutaman päivän tai korkeintaan kaksi viikkoa.
Mietin, mitä hän teki muun ajan.
Nimeni on Petra Stephan. Opiskelin kirjastoalaa DDR:ssä.
Kyselen ja kyseenalaistan paljon.
Luonteeni on sellainen.
Taisi olla vuoden 2006 alku.
Klinikalta soitettiin.
Heillä oli kuulemma uusi lääkäri.
Uteliaana kuten aina -
kysyin:
"Mikä lääkärin nimi on?"
Seuraava kysymykseni oli,
mistä hän oli kotoisin.
Henkilö luurin päässä vastasi:
"Tohtorin nimi on Dieter Krombach,
ja hän on Lindausta, Bodenjärveltä."
Olin kummastunut.
Lindau on kaunis paikka…
Miksi lääkäri Lindausta muuttaisi Rödentaliin?
Päätin katsoa, millaisesta tohtorista oli kyse.
Olin järkyttynyt kaikesta, mitä luin,
mitä tämä lääkäri oli tehnyt.
Hän oli tehnyt paljon pahaa.
Luin, että hänen ensimmäinen vaimonsa oli kuollut oudosti,
luultavasti ruiskeen seurauksena.
Luin, että lääkäri raiskasi potilaansa.
Ennen kaikkea luin Kalinkasta.
Kaikki lukemani mielessäni -
menin vastaanotolle tapaamiseeni.
Koko juttu tuntui hämärältä.
Minulla oli suunnitelma.
Menisin tapaamaan lääkäriä,
jotta näkisin, oliko kyseessä sama mies.
Minua ahdisti.
Tärisin ja vapisin niin paljon,
että lääkäri huomasi ja kysyi:
"Miksi olette peloissanne?
Minuako te pelkäätte?"
Vastasin, etten pelännyt häntä,
jännitin vain tutkimusta.
Tajusin heti, että kyseessä oli sama mies.
Ilmoitin kolmelle eri viranomaiselle.
Kirjoitin sanomalehteen.
Lähetin sähköpostia kaupunginjohtajalle -
ja rekisteröityjen lääkärien yhdistykselle.
Lähetin sähköpostiviestin myös herra Bamberskille.
Hän vastasi minulle.
Tämän naisen ansiosta -
Saksan viranomaiset saivat tietää,
että Krombach oli vuodesta 1997 alkaen -
tehnyt sijaisuuksia eri puolilla Saksaa.
Hän toimitti väärennettyjä asiakirjoja -
klinikoille, sairaaloille -
ja vastaanotoille, joissa teki sijaisuuksia.
Krombach ei koskaan saanut oikeuksiaan takaisin.
Mutta hän väärensi sopivana hetkenä paperit.
Väärennöksen avulla hän teki kaikkialla Saksassa -
sijaisuuksia kaikki nuo vuodet.
Coburgin rikospoliisi -
pidätti hänet juuri ennen kuin hän lähti maasta -
mukanaan matkalaukku täynnä rahaa -
ja penisruisku.
Jollei halua käyttää viagraa,
voi käyttää ruisketta -
herättämään peniksensä.
Oikeudenkäyntiä oli seurattu -
mediassa tarkasti.
Kalinka, Bamberskin tytär,
joka kuoli 14-vuotiaana -
tohtori Krombachin antaman ruiskeen seurauksena.
OIKEUSVIRANOMAISET
Herra Bamberski oli hyvin rauhallinen,
hyvin asiallinen ja hyvin onnellinen siitä,
että Saksassa oli lopultakin oikeudenkäynti -
Krombachia vastaan, vaikka peruste olikin vain se,
että lääkäri oli toiminut -
väärillä papereilla.
Ilman lisenssiä ei saa tehdä lääkärintyötä.
Ajattelin, että olisi paha,
jos jotain sattuisi ja vain minä tietäisin, kenestä oli kyse.
Minun oli pakko tehdä asiasta julkinen.
Osallistuin oikeusistuntoon heinäkuussa 2007,
ja silloin selvisi,
että Krombach oli jatkanut seksuaaliväkivaltaansa.
Kaksi todistajaa tuli oikeuteen,
ja useita muita -
mainittiin tuomiossa.
Krombach sai 28 kuukauden vankeustuomion.
Ainakin hän sai yli kahden vuoden tuomion.
Edes sen.
Sellaisia asioita ei saisi tapahtua.
Mutta Krombach vapautui nopeasti.
Olin turhautunut,
koska olin saavuttanut jotain, mutta en tärkeintä tavoitettani,
oikeutta Kalinkan kuoleman suhteen.
Herra Bamberski on naurettava luullessaan,
että rakastelin tytön kanssa.
Että raiskasitte hänet.
Ei minun tarvinnut. Olin naimisissa -
ja onnellinen Kalinkan äidin kanssa.
Pysyimme pitkään yhdessä.
Taisimme erota viisi vuotta myöhemmin.
Mutta ei tytön takia,
vaan koska petin vaimoani -
hänen ystävättärensä kanssa.
Sellaista sattuu.
SCHEIDEGG SAKSA
Dieter Krombach oli vankilassa kesäkuuhun 2008 asti.
Sitten hän palasi Sheideggiin.
Scheidegg on lähellä Lindauta.
Tarkkailin Krombachia.
Kävin kolme kertaa Scheideggissa,
syyskuussa ja lokakuun alussa.
Näin pienen ilmoituksen -
sen talon edessä, jossa Krombach asui.
"Talo myytävänä".
Hän oli siis karkaamassa viranomaisilta.
Hätäännyin ja mietin,
minne hän oli aikeissa mennä.
Olin umpikujassa,
en voinut tehdä mitään.
En voinut tehdä mitään, koska Krombach oli tuomittu poissaolevana.
Tein päätökseni syyskuussa 2009.
Oli pakko tehdä jotakin.
Oli vain yksi ratkaisu.
Ymmärsin,
että tarvittiin sieppaus.
Krombach oli siepattava.
Vapaaehtoisesti tai pakolla -
hänet oli saatava Ranskaan.
Mielessäni oli,
että oikeus oli vietävä päätökseen.
Joten…
Se oli ehkä uhkapeliä,
mutta se oli konkreettista toimintaa.
Halusitteko surmauttaa hänet?
Ei, sitä en koskaan suunnitellut.
Oikeus ei olisi toteutunut,
ja kaikkien mieleen, minunkin,
olisi jäänyt epäilys.
Itävallan Bregenz on lähellä Scheideggia ja Lindauta.
Ilmoitin kahviloissa,
ravintoloissa, hotelleissa ja huviloissa Bregenzissä,
että etsin apua -
kuljettaakseni herra Krombachin -
Saksasta Ranskaan.
Jaoin saksankielisiä ilmoituksia.
Mukana oli valokuva, jossa luki "Interpol".
Yhtenä perjantaina -
hotellin vastaanotosta tuli puhelu:
"Eräs mies kysyy teitä."
Sillä tavoin tapasin Antonin.
Nimeni on Anton Krazniqi.
Synnyin Kosovossa ja vartuin Itävallassa.
Itsekin isänä -
olen vaikuttunut tämän miehen vahvuudesta.
Todella vahva isä!
Se oli kiinnostavaa, liikuttavaa.
Sitä miettii, että jos kokisi itse saman,
mitä tekisi isänä?
Mitä olisi valmis tekemään lapsensa vuoksi?
Mitä olisitte tehnyt?
Lyhyen oikeudenkäynnin.
Kompaktin, lyhyen ja pikaisen.
Otin Bamberskin autooni.
Menimme Bodenjärvelle.
Tarjosin apuani.
Anton sanoi,
että tarjosi apuaan inhimillisistä syistä.
Hän ei halunnut rahaa.
Hän kysyi: "Paljonko haluat?"
Katsoin häntä ja nauroin.
Sanoin: "Ei rahaa."
Sanoin, että jutusta aiheutuisi kuluja.
Hän sanoi: "Selvä, katsotaan lopuksi."
Ei tarvinnut ottaa riskejä.
Oletteko ollut vankilassa?
Kyllä vain.
Ei voi miettiä seuraamuksia,
mitä voisi tapahtua.
Se ei kiinnosta minua.
Jos hän olisi ollut mafian miehiä,
hän olisi pyytänyt rahaa etukäteen.
Tunsin venäläisen, georgialaisen jengin.
Toin kaksi miestä mukanani.
Paljonko se maksoi?
Hinta oli 10 000 euroa per mies.
Puhuitteko tavasta, jolla juttu hoidettaisiin?
Ei ollenkaan. Anton sanoi:
"Mitä vähemmän tiedät, sen parempi."
Annoin hänelle vapaat kädet.
Sain siitä toivoa.
Jollei usko mihinkään,
ei saavuta mitään.
Palasin Toulouseen -
ja odotin. Olin tottunut siihen.
Lainasin sisareni autoa.
Siinä on tarpeeksi tilaa takana -
ja takaikkuna on tummennettu.
Juuri sopiva.
Suunnitelma oli: kun näemme hänet,
otamme kiinni ja panemme autoon.
Kuljetamme Ranskaan. Alkeellista ja helppoa.
Krombach ei ollut kotona.
Iltayhdeksän maissa -
näin auton ajavan talliin.
Ajattelin: "Ok, hän tuli."
Taloon syttyi valoja.
Koputin ovelle.
Siirryin kauemmas,
muutaman metrin päähän ovelta.
Mies tuli ulos.
"Oletteko herra Krombach?", kysyin saksaksi.
Hän vastasi: "Olen. Mitä haluatte?"
Venäläismiehet tulivat ja kävivät kiinni kummaltakin puolelta.
Mies alkoi huutaa:
"Auttakaa minua!"
Panimme hänet autoon ja sidoimme teipillä.
Homma oli hoidettu.
Hän tajusi, mistä oli kyse.
Hän huusi ja kysyi:
"Viettekö minut Ranskaan?
Tapatteko minut?"
Vastasin: "Ei sinua kukaan tapa."
Hän sanoi: "Jos viette minut kotiin,
saatte 500 000 euroa."
"Emme vie sinua kotiin emmekä halua rahaa."
Minä olin kuskina.
Venäläiset ja Krombach olivat takana.
Toinen venäläisistä sanoi:
"Älä tee sitä."
Vilkaisin taakse ja näin,
että toisella miehistä oli veitsi.
Hän halusi leikata Krombachilta munat.
Pysäytin auton.
Käskin venäläisen ulos.
Oli liian vaarallista minulle ajaa 300 - 400 km -
veitsimiehen kanssa.
Kaveri sanoi: "Okei, haluan rahani."
"Ota rahasi ja häivy."
Halusin vain tuoda Krombachin -
Ranskan rajojen sisäpuolelle.
Yhtäkkiä näin Mulhousen liittymän.
Mahtavaa.
Ensimmäinen kaupunki,
jossa oli oikeustalo ja poliisilaitos.
Oikeuspalatsi oli naapurissa.
Oikeuspalatsin edessä -
oli muutama poliisiauto.
En voinut purkaa lastia siinä.
Käännyin lähimmälle sivukadulle.
Krombach itki hiljaa.
"Auttakaa!"
Avasimme portin -
ja jätimme hänet siihen.
Kello 3.20 aamulla -
sain nimettömän puhelun.
"Soittakaa poliisille -
Mulhouseen -
ja sanokaa, että Krombach -
on jalkakäytävällä vastapäätä tullitoimistoa."
Soitin ja kerroin asiani.
Mies piti minua hulluna.
Hänet on etsintäkuulutettu taposta.
Tapostako?
Siitä on jo aikaa.
Tilleul-katuko?
Niin, Tilleul-katu tullin lähellä.
Onko pidätysmääräys? -On, siinä sanotaan "vaarallinen".
Sanoin, että olin aivan tosissani.
"Teillä on eurooppalainen pidätysmääräys.
Etsikää se, niin asia selviää."
Hänet on etsintäkuulutettu…
Suu on teipattu ja mies sidottu käsistä ja jaloista.
Olemme Tilleul-kadulla.
Hänet on sidottu. Odota…
Siellä on sidottu mies…
Olemme Tilleul-kadulla. Mies on sidottu käsistä ja jaloista.
Kymmenen minuutin kuluttua mies sanoi:
"Löysimme hänet,
mutta hakkasitte hänet pahaan kuntoon."
Sanoin: "En voinut hakata häntä, olen Toulousessa."
Anteeksi.
Niin?
Onko etunimenne Dieter?
On.
Etunimi on Dieter.
Hänet kuulemma siepattiin Saksassa.
Onko hän tajuissaan?
Toistaiseksi on, mutta aika heikossa hapessa.
He lupasivat viedä minut kotiin.
Hänet kuulemma luvattiin viedä kotiin.
Sanoitteko, että miehet olivat venäläisiä?
He puhuivat venäjää.
Miehet puhuivat venäjää. -Okei.
Odotitteko, että teidät pidätettäisiin?
En lainkaan.
Se yllätti minut täysin.
Varasin hotellihuoneen Mulhousesta -
ja ostin lentolipun.
Kun tulin hotelliin,
kello oli jo viisi tai kuusi illalla.
Poliisit koputtivat ovelleni.
He kysyivät, olinko herra Bamberski.
"Meidän on pidätettävä teidät."
Minut vietiin poliisilaitokselle,
ja kuulustelu alkoi.
Kun poliisit lähtivät viemään minua -
tapaamaan oikeustalon syyttäjää,
poliisit olivat kunniavartiossa -
poliisilaitoksen aulassa.
Nousivatko kaikki ylös?
He seisoivat kaikki -
ja taputtivat.
Sain uutta toivoa sydämeeni,
kun sain tietää, että Krombach oli paikalla.
Häntä ei ollut vapautettu.
Voisi sanoa,
että hän oli oikeustiensä päässä.
André Bamberski voi saada sieppauksesta kymmenen vuotta vankeutta.
Nimeni on Laurent de Caunes,
ja olen asianajajana Toulousessa.
Kuulin Krombachin sieppauksesta,
kun minulle ilmoitettiin, että Bamberski -
oli pidätettynä Mulhousessa.
Siinä vaiheessa olin aika kauhuissani.
Olisi pitänyt selvittää etukäteen,
mitä voi seurata -
sieppauksen suunnittelusta.
Media rakastaa ilmauksia,
jotka liioittelevat, ovat teatraalisia.
Ne ovat skandaalinnälkäisiä.
Siirryimme outoon jaksoon,
jossa herra Bamberski oli kantajana -
oikeudenkäynnissä herra Krombachia vastaan,
ja samalla tuleva syytetty -
häntä vastaan nostetussa jutussa.
Kello 23 -
André Bamberski poistuu vapaana miehenä.
Mutta hän saa syytteen vapaudenriistosta -
ja toiminnasta rikollisjoukossa.
Annoin suostumukseni -
yhdeksäs lokakuuta 2009 -
Krombachin tuomiseksi Ranskaan.
Nimeni on Philippe Ohayon. Olen asianajaja.
Puolustin Dieter Krombachia hänen kahdessa rikosoikeudenkäynnissään.
Dieter Krombach joutui vankilaan.
Hänen kasvonsa olivat turvoksissa, ne olivat kuin pihvi.
Hän oli järkyttävässä kunnossa.
Hän oli sokissa ja vakuutti viattomuuttaan.
Hän oli hyvin vihainen.
Sieppaus oli erittäin väkivaltainen.
Bamberski sanoi: "Ei se ole minun syyni,
en käskenyt lyödä tai olla väkivaltainen."
Näkemykseni mukaan Bamberski on mies,
jolle tarkoitus pyhittää aina keinot.
Puolustuksemme mukaan André Bamberski -
toimi moraalisen pakon velvoittamana.
Hän tiesi, että jos Krombach pidätettäisiin,
oikeudenkäynti voisi lopultakin alkaa.
Syytettykin olisi läsnä.
Käytäisiin aidosti oikeutta.
Oikeuden tarkoitus -
ei ole koskaan ollut kostaminen.
Niin on ollut aikojen alusta.
Oikeus ei ole kostoa, vaan sen vastakohta.
Dieter Krombachin sieppauksen jälkeen -
otin yhteyttä hänen tyttäreensä Diana Krombachiin.
Haastattelu toteutettiin hänen isänsä talon edessä,
josta tämä oli siepattu.
Tytär oli yhä vakuuttunut isänsä syyttömyydestä.
Olen sataprosenttisen varma isän syyttömyydestä.
Nämä vuodet ovat olleet -
perheelle valtava tunnetaakka.
Näyttäisittekö, missä sieppaus tapahtui?
Tiedän vain, mitä isä on kertonut.
Tämä on hänen parkkipaikkansa, ja sieppaus tapahtui -
hänen mennessään autoon.
Poliisi näki täällä valtavasti verta.
Aluksi poliisi uskoi, että isä oli murhattu.
Vaatiko Saksa Krombachin palautusta?
Luonnollisesti.
Siellä oltiin yllättyneitä, että sitä piti edes pyytää.
Tilanne oli odottamaton,
ja taistelimme asiasta kuukausien ajan.
Mutta juttu meni toisin.
PARIISI RANSKA
TASA-ARVO
Pariisin rikostuomioistuimessa -
Krombachia syytettiin yhä samasta asiasta -
kuin ilman häntä pidetyssä käsittelyssä 1995,
siis Kalinkan törkeästä murhasta.
Suuria tunteita herättävä Dieter Krombachin oikeudenkäynti -
alkaa tänä aamuna Pariisissa.
Vastakkain ovat ensimmäistä kertaa -
nuoren Kalinkan murhasta syytetty mies -
sekä tytön isä, André Bamberski.
Ensimmäiset ajatukseni ja sanani -
ovat Kalinkalle.
Oikeudenkäynti haluttiin kuvata siitä näkökulmasta,
että saksalainen, joka oli onnistunut -
kaikki nämä vuodet pakenemaan oikeutta,
saisi lopultakin maksaa.
Se oli tunnelma.
Herra Krombach on heikossa kunnossa -
herra Bamberskin ystävien ansiosta.
Tilanne on melko surrealistinen.
Mies on syytettyjen aitiossa,
koska vastapuoli toi hänet Ranskaan -
käyttäen rajua väkivaltaa.
Ilmapiiri on Saksa-vastainen,
salaliittoteoriat kukoistavat.
Saksan oikeuslaitosta syytetään -
hämäräperäisen lääkärin suojelemisesta -
Lindaussa. Koko juttu on järjetön.
Mikä on totuus?
Totuus on, ettei isäni tehnyt mitään.
Hän on syytön. Tämä kaikki on hullun miehen tekoja.
Tohtori Krombach -
näyttäytyi kunnollisena perheenisänä.
Mutta hänellä on kahdet kasvot.
Hän oli "Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde".
Herra Bamberskilla on vahva moraalinen voima.
Hän ei ole oikeudentuoja tai naamiokostaja,
mutta hän on taistelija.
Taisteleva munkki.
Herra Bamberski on hyvin päättäväinen.
Onko hänelle helpotus, että oikeus toteutuu viimein?
On, koska hänen tavoitteensa on aina ollut -
saada Krombach tuomituksi.
Rouva Gonnin on hyvin tyyni, herkkä nainen,
jolle nämä tapahtumat ovat olleet erittäin tuskallisia.
Krombachin sieppaus ja pidätys,
ja median huomio -
repivät taas haavat auki.
Hän ei vieläkään uskonut -
Dieter Krombachin syyllisyyteen.
Hän epäilemättä tunsi itsensä uhriksi -
herra Bamberskin oikeudellisten hyökkäysten vuoksi.
Bamberski käy oikeutta -
ja hakee kostoa Krombachia vastaan.
Minua pyydettiin seuraamaan istuntoja -
ja kirjoittamaan oikeudenkäynnistä.
Ihmiset salissa pidättivät hengitystään,
kun Krombach saapui paikalle.
Aika pian -
Krombach menetti otteen asioista.
Kun kysymykset olivat hänelle mieluisia,
hän ymmärsi ne nopeasti -
ja vastasi melko sujuvasti.
Mutta kun kysymys häiritsi häntä,
hän näytti tällaista elettä.
DIETER KROMBACH
Sitten koettiin melko järkyttävä hetki.
Oltiin viidennen tai kuudennen päivän illassa.
Krombach oli saanut sydänkohtauksen.
Oikeuden ekspertti ei havainnut -
hengenvaarallisia sydänongelmia.
Dieter Krombach ei voi tulla oikeuteen.
Syytettynä oleva saksalaiskardiologi -
ilmoitti terveydellisestä esteestä.
Koko juttu oli keksitty.
Monet toimittajat yrittivät ottaa yhteyttä -
asianajajiin, Levanoon ja Ohayoniin,
ennen oikeudenkäyntiä.
He sanoivat aina, ettei oikeudenkäyntiä tulisi.
He olivat siis oikeassa.
Yllättäen ongelma liittyy Krombachin erikoisalaan eli kardiologiaan.
PUOLI VUOTTA MYÖHEMMIN
Kalinka, jonka Bamberski uskoo isäpuoli Dieter Krombachin tappaneen.
Miksei hän pyytänyt poliisia dokumentoimaan rikospaikkaa?
Danièle Gonnin, Kalinkan äiti.
Entiset puolisot eivät edes vilkaise toisiaan.
Millä mielellä olette?
Olen -
paljon luottavaisempi -
ja tyynempi kuin viime kerralla.
Mitä tarkoitatte?
Tarkoitan,
että viime viikkojen aikana asiat on hoidettu niin,
ettei Krombach voi aiheuttaa itselleen uutta sydänongelmaa.
Juttu on vietävä päätökseen.
Isäni haluaa tietysti todistaa syyttömyytensä.
Koska hän on syytön.
Todistaminen Krombachia vastaan oli minulle vaikeaa.
Seistä niiden kaikkien ihmisten edessä -
ja kertoa se kaikki uudelleen.
Tapasin herra Krombachin ensimmäisen kerran -
kesällä 1993.
Olin 29-vuotias.
Hän oli vanhempi, viisissäkymmenissä.
Joku suositteli häntä minulle.
Hän oli kuulemma mukava ja hyvä lääkäri.
Hän sanoi, että kärsin raudanpuutteesta -
ja tarvitsin rautapistoksen.
Sain useamman pistoksen,
kaikki oli siinä vaiheessa hyvin.
Miehelläni ja minulla oli rahavaikeuksia,
ja Krombach tarjosi minulle työtä klinikallaan.
Minun piti vain pyyhkiä pinnat ja pestä lattiat.
Se piti tehdä lounasaikaan,
kun henkilökunta ja potilaat olivat poissa.
En ajatellut asiaa sen kummemmin.
Kunnes eräänä päivänä menin käytävään -
ja kuulin ääniä.
Kysyin:
"Hei, kuka siellä?"
Krombach oli laboratoriossa.
Hän kysyi minulta,
että kun kerran olin siinä, voisiko hän antaa minulle pistokseni,
niin ettei minun tarvitsisi tulla erikseen vastaanotolle.
En miettinyt asiaa sen enempää, sopihan se.
Se pistos oli aivan erilainen.
Muistan, että olin kuin halvaantunut.
Halusin nousta pystyyn,
mutta Krombach painoi minut alas kädellään,
kevyesti vain, ja sitten se tapahtui.
Kyllä, hän raiskasi minut.
Voimmeko pitää tauon? -Totta kai.
Kiitos.
En kyennyt ajattelemaan selkeästi ja ilmoittamaan poliisille.
Olin vain peloissani ja ahdistunut.
Tunsin häpeää.
Tohtori Krombach oli rikas ja vaikutusvaltainen,
ja ajattelin, etten mahtanut hänelle mitään.
En koskaan voinut puolustaa Dieter Krombachia -
näiden syytteiden osalta.
Ei ollut todisteita,
ne olivat eri prosesseja.
Krombach väitti, ettei hän tuntenut minua,
ettei hän ollut edes nähnyt minua koskaan,
hain vain huomiota itselleni.
Oikeudella on sääntönsä.
Tärkein sääntö on, että syytökset pitää näyttää toteen.
RIKOSTUOMIOISTUIN, SALI 3
Tohtori Krombach kuulemma pelkäsi todistustani.
Oikeussali oli täynnä ihmisiä.
Hänen kaksi asianajajaansa olivat kuin vihaisia koiria.
Mauerin siskokset eivät nostaneet kannetta. En siis voinut -
puolustaa herra Krombachia -
Mauerin siskosten syytöksiä vastaan.
Miten Danièle Gonnin reagoi -
muiden uhrien todistuksiin?
Tunsi inhoa.
Hän koki olleensa väärässä 28 vuoden ajan.
Muistan, kuinka Danièle Gonnin kääntyi ja sanoi:
"Mieshän on perverssi."
"Elin pervertikon rinnalla -
vuosia tajuamatta sitä."
Häntä järkytti uhrien ikä ja miehen toimintatapa
Alaikäisiä tyttöjä -
huumattiin ja hyväksikäytettiin seksuaalisesti.
Ei Danièle Gonnin käynyt tarkistamassa -
lääkeaineita,
joita Krombach pisti Kalinkaan.
Hän luotti lääkärimieheensä.
Tohtori Krombach on kardiologi,
mutta on aivan selvää, että hänen yrityksensä elvyttää Kalinka -
sekä toimintamallin että käytettyjen aineiden osalta -
olivat kaikkien lääketieteen sääntöjen vastaisia.
Vaimo sai kuulla myös uskottomuudesta omassa kodissaan.
Mies huumasi Danièlen ja petti häntä 16-vuotiaan naapurin kanssa.
Naapuri -
selitti, että kun hän aloitti sukupuolisuhteen -
Dieter Krombachin kanssa, se tapahtui talossa,
jossa lääkäri asui rouva Gonninin kanssa,
olohuoneen sohvalla.
Saadakseen olla rauhassa mies huumasi vaimonsa.
Hän pani muutaman tipan -
rauhoittavaa vaimonsa lasiin,
jotta tämä nukkuisi sikeästi -
eikä kuulisi,
kun mies harrasti seksiä naapurihuoneessa.
Danièle Gonnin kertoi oikeudessa, että hän nukkui epänormaalisti -
myös rikosyönä.
Rouva Gonnin epäilee nyt, että tohtori Krombach -
olisi voinut huumata hänet tyttären kuoliniltana.
Minulla oli epäilykseni, ja ne vahvistuivat.
Olen melkein varma, että hän valehtelee.
Se tuntuu pahalta.
Minun on elettävä sen kanssa.
Olisin toivonut Dieter Krombachin kertovan,
että se oli vahinko, että hän panikoi -
ja valehteli.
Olisin voinut ymmärtää,
olisin antanut anteeksi.
Mutta nyt en voi antaa anteeksi.
Rouva Gonninin oli vaikea kestää se,
että monet uskoivat hänen tienneen asioista.
Ikään kuin hän ei vain olisi uskonut tai halunnut kuulla totuutta.
Se mielikuva oli hänelle sietämätön.
Olin luonnollisesti tyytyväinen,
koska pystyin sanomaan Kalinkan äidille,
medialle ja aivan kaikille:
"Näettekö, olin oikeassa."
Tohtori Krombach sai -
15 vuoden vankeustuomion -
väkivaltaisista teoista.
Ensimmäinen ajatukseni liittyy tietysti Kalinkaan.
Oikeus toteutui hänen muistolleen.
Nyt pystyn tekemään surutyöni.
DIETER KROMBACH TUOMITTIIN 15 VUODEKSI VANKILAAN -
VÄKIVALLANTEOISTA, JOTKA AIHEUTTIVAT KUOLEMAN.
HÄN KIISTI LOPPUUN ASTI SYYLLISYYTENSÄ.
ANDRÉ BAMBERSKIN VASTUSTUKSESTA HUOLIMATTA -
KROMBACH VAPAUTETTIIN 22. HELMIKUUTA 2020 TERVEYSSYISTÄ.
HÄN KUOLI SAKSASSA 12. SYYSKUUTA 2020.
TOISTAISEKSI 16 NAISTA ON TODISTANUT KROMBACHIN SEKSUAALISESTA VÄKIVALLASTA.
Millaisen tuomion saitte?
Vuoden vankeutta.
Olin vankilassa Itävallassa, ja isäni tuli käymään.
Hän sanoi: "Poika, tajuatko, mitä teit?"
Sanoin: "Kyllä, isä."
Perhe on ylpeä minusta.
Kaikki ovat ylpeitä minusta.
Kun oikeus käsitteli Mulhousen sieppausta,
sain tietää, että tuomioni oli,
sieppauksen tekijänä,
vuosi ehdonalaista vankeutta.
Toivon, että Kalinka on taivaassa -
ja tietää, mitä tein hänen puolestaan.
Hän ansaitsi sen.
Mitä sanoisitte isälle, joka on menettänyt tyttärensä?
Näiden 39 vuoden jälkeen sanoisin:
älä tuhlaa elämääsi.
Taistelin kuin Don Quijote Manchalainen -
tuulimyllyjä vastaan.
Hankin Kalinkalle oikeutta.
Mutta on totta,
että tällainen taistelu on äärimmäinen.
Tekstitys: Riitta Hyttinen