Downloaded from YTS.MX
EN DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det er politiet.
Vil I sende en ambulance til Rue du Tilleul?
Vi har fundet en person
med bundne hænder og fødder. Han har tape over munden,
og hans hoved er ret medtaget.
Er han ved bevidsthed?
Ja, men han har det ikke godt.
Han siger, han blev kidnappet i Tyskland.
Han er eftersøgt for uagtsomt manddrab.
Uagtsomt manddrab?
I lang tid.
Sagen er næsten 30 år gammel.
En ung, fransk pige på 14 år, Kalinka, blev dræbt i 80'erne,
og der er sket en utrolig udvikling i sagen.
Hendes far tog kampen op.
Han stoppede aldrig.
Han ved, hvor hans datters morder bor.
Jeg planlagde at hjælpe ham.
Helt enkelt.
Hvad ville du gøre?
Hvad ville jeg gøre som far?
Hvad er man i stand til at gøre for sit barn?
LINDAU, TYSKLAND
10. JULI 1982
Det var tidligt om morgenen.
Den røde telefon ringede.
Jeg svarede.
De sagde: "Bevidstløs person" og oplyste adressen.
Min første tanke var…
PARAMEDICINER
"Bare det ikke er hos Krombach."
Han er læge. Hvorfor skal vi tage derhen?
Han kom løbende ud
og sagde: "Jeg tror, det er for sent."
Så viste han os ind på værelset.
Der lå pigen død.
Kalinka. Hans steddatter.
Han var både oprørt og fattet.
Hendes mor græd.
Hun var dybt fortvivlet.
Min første tanke var, at pigen viste tegn på dødsstivhed.
Da jeg gik ud, så jeg,
at hun havde en kanyle i armen.
Jeg spurgte Krombach: "Hvilken indsprøjtning gav du hende?"
Han svarede: "Calcium". Han troede, calcium ville hjælpe.
"Hun var i solen hele dagen."
Han kunne kun forestille sig,
at det var på grund af varmen.
Det sagde han til mig.
Det var en tragisk sag.
Den blev ved at genere mig.
Jeg ville vide, hvordan pigen var død.
Det var ikke en naturlig død.
Det var noget galt.
PECHBUSQUE FRANKRIG
Den 10. juli 1982
ringede hendes mor til mig om morgenen
for at give mig den brutale nyhed. Kalinka var død.
KALINKAS FAR
Hun sagde, Kalinka havde en voldsom reaktion på solstik.
Jeg blev dybt ulykkelig og chokeret.
FRANKRIG PECHBUSQUE
Jeg ankom til Tyskland om natten.
Næste dag kørte jeg hen til hospitalet.
Jeg så Kalinkas ansigt.
Kalinka var så sød.
Hendes forældre elskede hende højt.
Hun var rigtig skøn.
Hun smilte altid.
Kalinka
er en blomst, der vokser
i de masuriske skove.
På polsk
lyder ordet godt.
Det er musikalsk.
Jeg bad for,
at hendes sjæl skulle finde hvile.
Og så tog jeg derfra.
Næste dag tog jeg hjem til hendes mor
for at se Nicholas.
Han var kun mellem 11 og 12 år gammel.
Han fortalte mig,
de havde tilbragt dagen, som de plejede.
Kalinka var ikke specielt træt.
På det tidspunkt
fik jeg på fornemmelsen, at der var noget galt.
Hvorfor døde en ung pige i god fysisk form?
Det kunne jeg ikke forstå.
Jeg forsøgte at forstå det med solstik.
Det var solrigt og 29-30 grader i Lindau.
Men
sammenlignet med Toulouse var det ikke særlig varmt.
Det var svært
at tro på.
PECHBUSQUE, FRANKRIG
FAMILIEN BAMBERSKI
Hendes mor foreslog, vi begravede hende i Pechbusque.
Jeg tror, det var den dag, hun blev begravet,
at der begyndte at gå rygter om,
at Kalinka døde af en overdosis.
Jeg er Elizabeth Aragon, André Bamberskis nabo.
Vi var med til begravelsen.
Vi kunne ikke gøre andet.
Mine naboer sagde,
"Hun døde vist
af en indsprøjtning,
som hendes stedfar gav hende, så hun kunne blive solbrændt."
Det var den forklaring, jeg fik.
En indsprøjtning, så hun kunne blive solbrændt?
Blev du oprørt over rygterne?
Ja, det gjorde jeg,
men hun blev obduceret.
Da hendes mor gik, bad jeg hende
sende mig en kopi af obduktionsrapporten.
Et par uger senere
eksploderede jeg.
Jeg var vred over, jeg ikke havde modtaget rapporten.
Hvornår begyndte du at mistænke hr. Krombach?
I starten af oktober '82.
Da jeg læste obduktionsrapporten.
Jeg modtog rapporten på tysk.
Så jeg fik den oversat.
Der stod,
at 400 cl af Kalinkas aftensmad
var kommet op gennem hendes luftrør
og videre ned i lungerne. Hun blev kvalt.
Jeg kendte intet til lægevidenskab eller obduktioner.
Da jeg læste det,
var det helt åbenlyst for mig,
at Kalinka blev kvalt af et opstød
og ikke af solstik.
Men de to retsmedicinere
nægtede at nævne dødsårsagen i rapporten.
Jeg ville afklare nogle ting med hendes mor.
Hun sagde, hun ikke havde læst obduktionsrapporten.
Hvorfor?
Der var andre uregelmæssigheder.
Seksuelt uregelmæssigheder.
Uregelmæssigheder, der var nemme at se for lægfolk.
Et sår på højre kønslæbe.
De kunne ikke fastslå,
om hun havde haft samleje før sin død.
For mig var det helt åbenlyst,
at der var noget galt.
TOULOUSE, FRANKRIG
Alexandre Parra-Bruguière. Jeg arbejdede som advokat på sagen i 2010.
Kalinka Bamberskis mor
bad mig repræsentere dem som den civile part i sagen.
Allerede til begravelsen fornemmede hun, at hr. Bamberski havde til hensigt at
få hende til at se ud som medskyldig i mordet på deres datter.
For han vil vide, hvad der er sket, og hun accepterer Krombachs version.
Fru Gonnin kender intet til lægevidenskab. Hun er gift med en læge.
Derfor accepterer hun Dieter Krombachs forklaring.
Hun mistænker ham ikke for en kriminel handling.
Naturligvis.
Politichefen stillede ham fem spørgsmål over telefonen.
Hr. Krombach skrev dem ned og besvarede dem skriftligt hjemmefra.
FORDI JEG HAVDE MEGET TRAVLT, LOD DE MIG SVARE SKRIFTLIGT.
Det er ikke en efterforskning.
Hr. Krombach er aldrig
blevet afhørt.
Han skriver: "Jeg forberedte først 250 mg Solu-Decortin..."
"...for at modvirke hendes choktilstand."
"Jeg prøvede også at give hende indsprøjtninger i hjertet."
Jeg ville have flere detaljer om, hvad der virkelig var sket.
Så vi appellerede
til statsanklagerens kontor i München.
MÜNCHEN
RETSMEDICINER
Jeg hedder Wolfgang Eisenmenger.
På instituttet i München
modtog vi et stykke hud,
identificeret som det sted på armen, hvor hun havde fået indsprøjtningen.
Rent toksikologisk fandt vi ingen gift,
der kunne være årsag til hendes død.
Hvordan vurderer du de indsprøjtninger,
Krombach gav Kalinka for at genoplive hende?
INDSPRØJTNING PÅ 250MG
For en læge er det usædvanligt
at komme med den slags påstande.
Da Dr. Krombach blev forhørt, sagde han,
han fandt pigen
livløs i sengen.
Når dødsstivheden først er opstået,
nytter det ingenting at forsøge at genoplive en person.
Der er noget galt. Manden siger ikke sandheden.
Men det hjalp os ikke med
at bestemme dødsårsagen.
Det var ikke nok til at bevise,
at der var begået overlagt mord.
Det var et spørgsmål om troværdighed
og retlig vurdering.
Jeg hedder Patricia Jolly. Jeg er journalist.
Før Kalinka døde,
var Krombach en velfungerende,
sammensat familie.
Kalinka Bamberski og hendes bror Nicolas,
Krombachs søn og datter, Boris og Diana.
Krombachs første kone døde, da hun var 24 år.
Kalinkas mor talte ikke tysk.
Hun stolede blindt på Dieter Krombach.
Han gjorde aldrig noget forkert.
Hun sagde, han var en god far,
som aldrig havde opført sig upassende
overfor hendes datter.
Dieter Krombach er sød og sjov.
Han er fuld af livsglæde.
Det tyske retssystem tager ikke sagen op.
Den flotte læge i den hvide kittel…
Der er ikke mange, der modsiger en læge.
Hr. Bamberski er bogholder.
Han er alvorlig og ret dyster.
Han følte sig forrådt, da hans kone forlod ham.
Hun blev skilt fra hr. Bamberski.
SKILSMISSE
André Bamberski gennemfører alting.
Alt bliver en besættelse.
Alting skal gøres ordentligt.
Han er besat af tanken. Han bliver ved.
Juni 1983.
Jeg skrev til anklageren
for at spørge, hvad de næste skridt var i efterforskningen.
Han svarede,
at Kalinka døde af naturlige årsager.
Derfor var det ikke nødvendigt at fortsætte efterforskningen.
Han antydede, at jeg burde droppe sagen.
Jeg blev meget vred.
Jeg skrev en brochure.
Jeg trykte 5.000 eksemplarer.
PECHBUSQUE
Jeg tog til Lindau.
for at offentliggøre den.
Den dag var der ølfestival.
Der var mange mennesker på gaden.
30.000 eller 50.000 mennesker.
Så jeg delte mine brochurer ud.
Lad mig læse nogle uddrag:
"Der bor en forbryder i Lindau."
"Det er lægen Krombach."
"Han dræbte min smukke datter Kalinka."
"Obduktionsrapportens antydninger"
"om samleje"
"er blevet ignoreret. Hvorfor?"
"Jeg kræver offentligt, at retfærdigheden sker fyldest."
Jeg gik også rundt på fortovscafeer og i forretninger
for at give brochuren til alle de tilstedeværende.
Diana, Krombachs datter,
kom med politiet
for at arrestere mig.
Så jeg blev arresteret og sat i varetægtsfængsel.
Jeg blev afhørt og løsladt.
Jeg var overbevist om, Krombach havde dræbt Kalinka.
Så jeg gav ikke op.
Fra starten var der uregelmæssigheder.
Han var til stede ved obduktionen.
Det er mod reglerne!
Jeg hedder Yves Levano, Jeg er advokat i Paris.
Dieter Krombach havde brug for en fransk advokat, der talte tysk.
Ifølge Krombach var Bamberski skør.
Vi kan kun beskrive ham som skør.
Hr. Krombach deltog ikke i obduktionen.
Han identificerede Kalinkas lig.
Så forlod han rummet.
Retsmedicineren sagde:
"Naturligvis undersøgte vi,"
"om der var spor af voldtægt."
"Vi så ingen spor."
De fandt en skade på overlæben.
Det er rigtigt.
Bedemændene giver liget tøj på og vasker det.
Undervejs skader de liget.
Det var meget varmt i juli. Liget var skrøbeligt.
I voldsom nedbrydning.
Det var det hele.
De to retsmedicinere
tager prøver af Kalinkas kønsorganer.
Problemet er,
at de ikke fortalte…
bagefter…
Der står ingen steder i rapporten, hvad de gjorde med prøverne.
Jeg ved det ikke.
Men hvis påstanden er,
at hr. Krombach fik beviserne til at forsvinde,
må vi konkludere,
at hr. Krombach havde op til flere medskyldige.
Lindau er en by med et lokalt helseområde.
En dejlig by.
Med mange turister.
Krombach?
Han havde en god lægepraksis.
Der var altid fuldt.
Jeg beholdt ham som læge.
Jeg havde ingen grund til at skifte læge.
Jeg vidste jo ikke, hvorfor pigen var død.
Det vidste jeg ikke.
Og han var en god læge.
Dygtig til at stille en diagnose.
Morsom. Jeg kan ikke sige noget negativt.
Pigens mor var rolig og imødekommende.
Sød og venlig.
Hun mister sin pige, i fysisk forstand.
Så opdager hun, at hr. Bamberski
mistænker hendes mand,
som hun ikke selv mistænker,
for mordet på hendes datter.
Og han tror, hun er medskyldig.
Jeg troede og skrev,
hun enten havde deltaget i de handlinger,
der førte til Kalinkas død,
eller at hun aldrig spekulerede på,
hvordan Kalinka døde,
eller hvad der skete.
-Var deres skilsmisse konfliktfyldt? -Ja.
Ja. Deres skilsmisse var konfliktfyldt.
Derfor bliver alle hr. Bamberskis forsøg
ganske enkelt afvist.
Jeg mødte Danièle i Casablanca i 1965, i en pandekagerestaurant.
Hun var lige blevet 20 år.
Dany var en køn pige. Høj og lyshåret.
Vi blev gift et år senere.
Halvandet år senere blev Kalinka født.
Da Nicolas blev født, blev hun storesøster.
Vi begyndte at få problemer
i starten af 1974.
Hun købte tyske plader
og tyskbøger, så hun kunne lære tysk.
Jeg begyndte at få mistanke.
Jeg opdagede, det hængte sammen med,
at Dr. Krombach boede
tre huse længere nede ad gaden.
Hun fortalte mig lige ud, at han var hendes elsker.
Vi besluttede
at flytte tilbage til Frankrig.
Jeg troede, vi startede forfra.
Vi genoptog vores liv. Men et år senere…
fandt hun et job i Nice.
I virkeligheden var Krombach…
Han var kommet til Toulouse.
Jeg fulgte efter hende
og opdagede,
at hun boede i hans lejlighed i løbet af ugen,
i stedet for at tage til Nice.
Jeg bad om skilsmisse.
Han ville hævne sig
på grund af det, der var sket i fortiden.
Han ville hævne sig på Krombach
og på hende.
Det gjorde hende paranoid, og hun troede ikke på hr. Bamberski.
Jeg hedder Philippe Motta.
Jeg har været journalist i Toulouse i 30 år.
Jeg mødte André Bamberski i 1985.
Mens jeg tog derhen, spekulerede jeg på,
om jeg skulle tro på historien.
Om den var sand.
Det første, der slog mig, var,
at han havde en bunke sager liggende.
Om alt, hvad der var sket, om hans tanker.
Om alt det, jeg havde oplevet.
Jeg stoler ikke på nogen.
I må ikke bede mig om at stole på jer.
DANY "LINDRE HENDES SKYLDFØLELSE"
MORD
Jeg skriver det hele ned.
Jeg må indrømme,
han er god til at gøre ting komplicerede.
Der er gået tre år siden mordet,
Han beder mig interessere mig for sagen.
Vi skrev en artikel.
Jeg tror, det var den første artikel om historien.
Den er ikke specielt godt skrevet, men den fylder to hele sider.
Vi passede på. Vi kaldte den En mærkelig historie.
EN MÆRKELIG HISTORIE
Jeg interviewede også hendes mor.
Hun sagde, hun var træt af det hele.
Jeg kan forstå, hun bor i Toulouse.
Hun forlod Dr. Krombach,
fordi han var hende utro.
Og det endte med skilsmisse.
"Jeg havde brug for støtte, da min datter døde."
"Nu rejser jeg."
Men…
hun fortsatte med at være
meget tæt på ham i fem år til.
Hun er overbevist om, han ikke har gjort noget.
ER DR. DIETER KROMBACH ET OFFER?
Så interviewede jeg Dr. Krombach.
"André Bamberski har altid anklaget mig."
"Men han er skør."
Han fejer det hele ind under gulvtæppet.
"Skriv, hvad du vil. Jeg er ligeglad."
Det er det eneste svar, han giver mig.
Vi har altså en person, der siger:
"Dr. Krombach er morder."
Dr. Krombach siger:
"André Bamberski er skør."
Og vi har en tredje person, der siger: "Jeg har ikke noget at sige."
Så…
Vi ved ikke nok til at afgøre, hvem der siger sandheden?
EN MÆRKELIG HISTORIE
Det var i 1985.
Jeg opdagede, at en kommission havde bedt anklagerne
foretage yderligere undersøgelser.
Blandt andet opgravningen af Kalinkas lig.
OBDUKTION EFTER OPGRAVNING
Retsmedicinerne, der foretog obduktionen, sagde, de havde lagt alle organerne
tilbage sammen med Kalinkas lig.
PRØVER FRA KØNSORGANERNE
Men organerne lå ikke sammen med liget.
INGEN ORGANER TILBAGE
For mig bekræftede opgravningen,
at beviser var blevet tilbageholdt.
Af hvem?
Det tror jeg ikke, vi nogensinde får svar på.
De tyske myndigheder lukkede sagen igen.
Kalinka blev
skåret i stykker,
som et svin i et slagtehus.
Men ingen ville vide,
hvordan og hvorfor hun døde.
Jeg fik at vide, at siden Kalinka var fransk statsborger,
kunne en fransk domstol dømme sagen.
Jeg begyndte at håbe igen.
Så eksisterer fransk retfærdighed altså.
I januar 1986 fik jeg en advokat i Paris.
Hr. François Gibault.
Jeg er advokat.
Jeg tog eden i 1956.
Hr. Bamberski kom med obduktionsrapporten.
Om opgravningen af Kalinka.
Organerne var blevet fjernet. De lå ikke i kisten.
Det er et af mysterierne.
Men det er vigtigt, for Dr. Krombach
kunne ikke anklages for voldtægt eller voldtægtsforsøg,
fordi kønsorganerne var forsvundet.
Manglende bevisgrundlag.
Det er krænkelse af retsfølelsen.
Det kan jeg ikke acceptere.
Hr. Krombach fik en advokat i Frankrig.
Og nægtede
at komme til Frankrig.
VI udspurgte ham. Vi indkaldte ham.
Hver gang afviste han os.
Han har altid haft en negativ holdning.
Vi ved ikke, hvorfor Kalinka Bamberski døde.
På nuværende tidspunkt
er argumenterne for hans uskyldighed lige så sandsynlige
som argumenterne for hans skyldighed.
TIDLIGERE INDBYGGER I LINDAU
Hr. Bamberski?
Han vidste, der var noget galt, og han havde ret.
Han havde helt ret.
Hvornår mødte du Krombach første gang?
I starten af 80’erne.
Min mor var hans patient og kom regelmæssigt til konsultation.
Da vi var børn, tog hun os med til hans praksis.
Først var det calciumindsprøjtninger.
Vi lå ned, for de gjorde os svimle.
Men jeg stillede ikke spørgsmål. Jeg var kun 14 eller 15 år gammel.
Så fik vi jerntilskud i indsprøjtninger.
Mine forældre blev separeret i 1985.
Der var meget vold i vores hjem.
Hr. Krombach kom tit hjem til os
for at berolige min far.
Så flyttede min far ud.
Krombach begyndte at invitere os ud at ride.
Så foreslog han at tage os med
på rideferie i Camargue.
Vi skulle blive der i weekenden, fra fredag til mandag.
Vi kørte til Nice.
Der blev fotografiet taget.
Jeg kan huske, han blev halvtreds år.
Det startede med:
"Kom og giv mig et kys."
Vi opfattede det som faderlig ømhed.
Var det første gang, han gik over grænsen?
Helt bestemt.
Vi ankom sent, og vi havde kun et værelse,
med en stor dobbeltseng og en enkeltseng.
Enkeltsengen var en feltseng.
Først sagde han,
han ville sove i den store seng.
Så kunne vi vælge, hvem der skulle sove ved siden af ham.
Min søster bad mig om
at få lov at sove i den lille seng.
Så måtte jeg sove i den store seng.
Han havde taget sin lægetaske med.
Vi havde jernunderskud. Det skulle behandles regelmæssigt.
På et tidspunkt faldt jeg i søvn.
Så skete de seksuelle overfald.
Jeg blev lammet.
Og dybt chokeret!
Jeg lod det ske.
Jeg turde ikke bevæge mig eller sige noget.
Jeg lå helt livløs. Han rystede mig,
fordi han troede, jeg var død.
Han blev bange, fordi jeg lod, som om jeg var død.
Jeg kunne ikke tro, det virkelig var sket.
Derfor fortalte jeg det ikke til nogen. Jeg skulle være gået til politiet.
Men nej…
Krombach var en autoritet i Lindau.
En læge!
Tyskere beundrer læger:
"En læge kan umuligt have gjort det!"
"Den slags gør læger ikke! Det kan ikke være rigtigt."
Ingen vidste, han var en narcissistisk seksualforbryder.
Slet ikke de unge piger.
Det er svært at forestille sig,
at en læge begår den slags forbrydelser!
Det var helt åbenlyst for mig.
Jeg er overbevist om,
han benyttede sig af, at Kalinka
sov alene i stueetagen.
Krombach gik nedenunder
og voldtog Kalinka.
Han voldtog hende, men Danièle og de tyske myndigheder mente ikke,
han var ansvarlig for noget.
Han var uskyldig.
Og det var mig,
der opfandt anklagerne mod ham.
I Frankrig
trak procedurerne ud.
Det tog flere år.
Men i 1988 bekræftede
tre franske professorer i lægevidenskab,
at døden
var indtrådt efter et chok
forårsaget af hr. Krombachs lægelige handling,
som førte til, at Kalinka kastede op,
blev kvalt og døde.
Anklagerettens retskendelse
sendte hr. Krombach videre til nævningeretten
anklaget for mord.
Den 9. marts 1995
afsagde nævningeretten sin retskendelse.
Hr. Krombach var der naturligvis ikke.
Han blev dømt til 15 års fængsel.
Men kun for forsætlig vold
med uagtsomt manddrab til følge.
En arrestordre blev udstedt efter dommen.
Naturligvis.
Men…
når man er uskyldig
og ikke mener, man har gjort noget forkert,
plejer man at forsvare sig selv.
Det tydede på, han var skyldig.
Jeg sagde til mig selv: "Nu er det slut."
Jeg ventede på, at statsanklageren
fik hr. Krombach arresteret.
Og…
sendt til Frankrig.
Men i slutningen af december 1995 fandt jeg ud af,
at justitsministeriet havde skrevet:
"I bedes undlade at håndhæve"
"hr. Krombachs dom."
Der var en politisk blokade
til fordel for Krombach mod en fransk statsborger,
der var en tyskers offer.
Tyskland sagde, han blev dømt i München,
så vi udleverer ham ikke.
Retssagen var hård for mig.
Jeg stolede ikke på nogen mere.
Arrestordren håndhæves ikke,
fordi hr. Krombach er kendt uskyldig i sit eget land.
Sådan er det!
I 1997, i begyndelsen af marts ringede en journalist
fra Lindaus avis til mig
for at fortælle, at Dr. Krombach havde voldtaget
en patient under 16 år på sit kontor.
Så jeg havde ret.
Hr. Krombach var en seksualforbryder.
Jeg hedder Barbara Völkel.
Jeg arbejder for den tyske TV-station, ZDF.
For 30 år siden blev kvinder ikke taget alvorligt.
Vil du stemme for at gøre voldtægt i ægteskabet ulovligt?
Nej!
Hvis kvinder gik til politiet for at melde
en seksualforbrydelse eller blev seksuelt misbrugt,
blev de latterliggjort.
Så i 1997 havde vi en stor debat i Bundestag, det tyske folketing,
om en reform af loven om seksualforbrydelser.
I toget læste jeg en lille artikel i Allgäuer Zeitung.
Lægen Dieter Krombach,
som havde misbrugt en 16-årig pige i sin praksis,
fik kun to års betinget fængsel.
Seksualforbryderen er en fri mand.
Jeg begyndte at undersøge sagen.
Der var voldsomme protester ved søen i Lindau.
Dr. Krombach kunne have fået ti år.
Ingen her forstår den milde dom.
Over 2.200 underskrifter blev indsamlet
for definitivt at forhindre lægen i at have patienter.
Det varede længe,
før jeg fik lov til at interviewe Dieter Krombach.
Frontal interviewede seksualforbryderen foran kameraet.
Det var det eneste interview,
Dr Krombach nogensinde gav om sine forbrydelser.
Hans advokater frarådede ham at give flere interviews.
Kun forberedte spørgsmål kunne stilles, i hans advokats tilstedeværelse.
Vi forventede at se en forbryder, der fortrød sine handlinger.
Men sådan var Dieter Krombach ikke.
Han flirtede med kameraet
og gjorde et par tilnærmelser.
Han sagde til mig:
"Det er godt at møde dig."
"Hvis du ikke var lyshåret,"
"ville jeg ikke have givet dig interviewet!"
Vi så ingen tegn på, han fortrød eller mente,
han havde gjort noget forkert.
Troede du, hun gjorde det frivilligt?
Hun sagde ikke ja, men hun sagde heller ikke nej.
Da jeg kyssede hende, kyssede hun også mig.
I starten kyssede jeg hende bare. Så spurgte jeg, om hun ville gå videre.
Hun smilede bare.
Vi talte om en 16-årig pige, der var blevet misbrugt.
Han latterliggjorde offeret.
Og han mente ikke, det var forkert.
Det var meget interessant for mig.
Jeg taler lidt russisk.
Under samlejet sagde jeg: "Jeg elsker dig" på russisk.
Jeg siger ikke, hun var ekstatisk,
men jeg havde indtryk af, hun gik med til det.
Så sagde jeg til ham: "Men du gav hende medicin!"
"Hun kunne ikke kæmpe imod."
Som de sagde i det antikke Rom: "Hvis man tier stille, er man enig."
Jeg bliver stadig påvirket af, hvordan han latterliggjorde offeret foran kameraet.
Han bedøvede hende for at misbruge hende.
Han forsvarer stadig sine handlinger.
Kort før interviewet sluttede, spurgte jeg ham om Kalinka.
Han sagde, det var en ulykke.
Han ville aldrig tage til Frankrig,
så han ville aldrig blive sat i fængsel.
Sådan sluttede interviewet.
Efter udsendelsen på Frontal blev sagen
landskendt og verdenskendt.
Må jeg tale kort med dig?
Nej.
-Må vi lave et kort interview? -Nej, det må I ikke.
Efter min mening blev Kalinka-sagen for hurtigt afsluttet her i Tyskland.
Der var mange faktorer, der tydede på en seksualforbrydelse.
Han fik kun to års betinget fængsel.
Og han fik forbud mod at praktisere.
Han fik aldrig mere lov til
at praktisere på en klinik
eller et sygehus.
Hvornår begyndte du at forfølge Krombach?
Lige efter
retssagen i 1997.
Hvad var dit formål med det?
Jeg ville have retfærdighed
for Kalinka, og Krombach skulle straffes.
I den periode tog jeg dertil
flere gange om året.
Jeg hyrede en detektiv,
som sagde, han mente, Krombach arbejdede som vikar.
Han tog væk
et par dage af gangen. Højst et par uger.
Så jeg spekulerede på, hvad han lavede.
Jeg hedder Petra Stephan. Jeg læste til bibliotekar i Østtyskland.
Jeg stiller altid mange spørgsmål.
Sådan er jeg.
Jeg tror, det var i begyndelsen af 2006.
Klinikken ringede.
De sagde, de havde fået en ny læge.
Jeg var nysgerrig som altid
og spurgte:
"Hvad hedder lægen?"
Det andet spørgsmål var:
"Hvor er han fra?"
Personen på telefonen sagde:
"Lægen hedder Dr. Dieter Krombach."
"Han kommer fra Lindau, fra Bodensee."
Så tænkte jeg:
"Fra smukke Lindau…
"Hvorfor flytter en læge fra Lindau til Rödental?
"Lad os se, hvilken slags læge han er. "
Det var utroligt så mange ting, der stod.
Alt det, lægen havde gjort.
Slemme ting.
Jeg læste, at hans første kone var død under mystiske omstændigheder,
sandsynligvis af en indsprøjtning.
Jeg læste, han voldtog en patient.
Og jeg læste især om Kalinka.
Med den viden
gik jeg til min lægeaftale.
Jeg var sikker på, det var skummelt.
Jeg havde en plan.
Først ville jeg se på ham og sikre mig,
det virkelig var ham.
Jeg var bange.
Jeg rystede så meget,
at han lagde mærke til det. Han spurgte mig:
"Hvorfor er du så bange?"
"Er du bange for mig?"
Så jeg sagde: "Nej, jeg er ikke bange for dig."
"Jeg er nervøs for undersøgelsen."
Så tænkte jeg: Det er ham.
Jeg informerede tre forskellige myndigheder.
Jeg skrev til avisen.
Jeg sendte en e-mail til borgmesteren
og til lægeforeningen.
Jeg sendte også en mail til hr. Bamberski.
Og han kontaktede mig.
Takket være denne kvinde
opdagede de tyske myndigheder,
at han i slutningen af 1997 begyndte at vikariere
i hele Tyskland.
Han gav falske dokumenter
til de klinikker, hospitaler
og læger, han arbejdede for.
Han fik aldrig sin tilladelse til at praktisere tilbage.
Men han tog en kopi i tide.
Med kopien tog han rundt i hele Tyskland
og vikarierede hele året.
Coburgs kriminalpoliti
fangede ham, før han rejste fra Tyskland,
med en kuffert fuld af penge
og en penissprøjte.
Hvis man ikke vil tage Viagra,
kan man bruge den til
at vække sin penis.
Retssagen fik stor
medieomtale.
Kalinka, Bamberskis datter,
som døde, da hun var 15 år,
efter hun havde fået en indsprøjtning af Dr. Krombach.
RETSMYNDIGHEDERNE
Hr. Bamberski var meget rolig.
Han var saglig og glad for,
der endelig kom en retssag i Tyskland
mod Krombach, selv om det kun handlede om,
at han ikke havde
papirerne i orden.
Man kan ikke praktisere uden tilladelse.
Jeg tænkte: "Det er for farligt."
"Tænk, hvis der sker noget. Jeg ved, hvem han er…"
"Jeg må sige det offentligt."
Jeg overværede høringen i juli 2007.
Det viste sig,
at hr. Krombach havde fortsat med sine voldtægter.
To personer vidnede under retssagen.
Og flere andre
blev nævnt i dommen.
Hr. Krombach blev dømt til 28 måneder i fængsel.
I det mindste fik han to år.
I det mindste.
Den slags burde ikke ske.
Men så blev han løsladt før tiden.
Jeg var frustreret.
Jeg havde opnået et resultat, men jeg have ikke nået mit ultimative mål:
At få ham dømt for Kalinkas død.
Det er latterligt at tro, som hr. Bamberski,
at jeg havde samleje med hende.
At du voldtog hende!
Det behøvede jeg ikke. Jeg var gift.
Jeg havde det godt med Kalinkas mor.
Hun blev
fem år sammen med mig, før vi blev skilt.
Ikke på grund af Kalinka,
men fordi jeg var hende utro
med en af hendes veninder.
Det kan jo ske.
SCHEIDEGG TYSKLAND
Hr. Krombach sad i fængsel til juni 2008.
Han kom tilbage til Scheidegg.
Scheidegg ligger tæt på Lindau.
Så jeg fulgte efter Krombach.
Jeg tog tre gange til Scheidegg,
i september og i starten af oktober.
Der fandt jeg et lille skilt
foran det hus, hvor hr. Krombach boede.
TIL SALG
Så han havde mulighed for at flygte fra myndighederne.
Jeg gik i panik.
"Hvad vil han gøre?"
Jeg var nåede til vejs ende.
Jeg kunne ikke gøre mere.
Jeg kunne intet gøre med en dom i hans fravær.
Jeg tog beslutningen i september 2009.
Jeg måtte handle.
Der var kun en løsning.
Det motiverede mig
til at bortføre ham.
At kidnappe hr. Krombach.
At tage hr. Krombach med til Frankrig,
frivilligt eller ufrivilligt.
Efter min opfattelse
skulle retssystemets dom håndhæves.
Så…
Måske var det et vildt forsøg,
men i det mindste var det konkret.
Overvejede du at myrde ham?
Nej, jeg tænkte ikke på at myrde ham.
Retfærdigheden var ikke sket fyldest.
For alle, og for mig,
var tvivlen ikke udelukket.
Bregenz i Østrig ligger tæt på Scheidegg og Lindau.
Så jeg sagde i alle cafeer,
restauranter, hoteller og sommerhuse i Bregenz,
at jeg ledte efter en person, der kunne hjælpe mig
med at overføre hr. Krombach
fra Tyskland til Frankrig.
Jeg gav dem dokumenter på tysk.
Med hans foto og overskriften Interpol.
Det var fredag.
Hotellets receptionist ringede til mit værelse og sagde:
"En mand spørger efter dig."
Sådan mødte jeg Anton.
Jeg hedder Anton Krazniqi.
Jeg er født i Kosovo, opvokset i Østrig.
Som far
er jeg fascineret af mandens styrke.
Han er en stærk far!
Man kan ikke undgå at blive berørt,
når man forestiller sig, hvad man ville gøre, hvis man var far,
og det skete for ens egen pige.
Hvad er man i stand til at gøre for sit barn?
Hvad ville du have gjort?
En kort retssag.
Hurtig og effektiv.
Jeg hentede ham i min bil.
Vi tog til Bodensee.
Jeg tilbød at hjælpe ham.
Han sagde til mig:
"Jeg vil hjælpe dig af medmenneskelige grunde."
"Du skal ikke betale mig for det."
Han sagde: "Hvor mange penge vil du have?"
Jeg grinede og sagde:
"Nej, ingen penge."
Så sagde jeg til ham: "Jeg vil dække omkostningerne."
Han sagde: "Okay, men bagefter."
Så jeg risikerede ingenting.
Har du været i fængsel før?
Ja.
Hvis man tænker på konsekvenserne af,
hvad der kan ske…
Det interesserer mig ikke.
Hvis han havde været fra mafiaen,
ville han have bedt om penge på forhånd.
Jeg kender bander fra Rusland og Georgia.
Jeg tog personer med.
Hvad var prisen?
10.000 euro per person.
Talte I om, hvad der skulle ske?
Slet ikke. Han sagde:
"Jo mindre du ved, jo bedre."
Så jeg gav ham min godkendelse.
Jeg måtte tro på det.
Hvis man ikke tror på noget,
kan man ikke udrette noget.
Jeg tog tilbage til Toulouse.
Jeg ventede. Der skete ikke noget særligt.
Jeg kørte i min søsters bil.
Der er rigelig plads bag i.
Bagvinduet er mørkt.
Det var ideelt.
Planen er: Når du ser ham,
tager du ham og sætter ham ind i bilen.
Så tager du ham med til Frankrig. Primitivt, enkelt.
Krombach er ikke hjemme.
Omkring kl. 21
ser jeg bilen køre ind i garagen.
Jeg siger til mig selv: "Nu er han her."
Lyset er tændt i huset.
Jeg banker på.
Jeg går væk fra døren.
3-4 meter væk fra døren.
Han kommer ud.
"Godaften, er du hr. Krombach?", spurgte jeg på tysk.
Han svarede: "Ja. Hvad vil du?"
Så angreb de to russere ham, fra højre og venstre.
Han begyndte at råbe:
"Hjælp mig!"
Vi satte ham ind i bilen og gav ham tape på.
Det gjorde vi.
Han vidste, hvad det handlede om.
Han råbte:
"Tager I mig med til Frankrig?"
"Vil I dræbe mig?"
Jeg sagde: "Ingen vil dræbe dig."
Så sagde han: "Kør mig hjem!"
"Så giver jeg jer 500.000 euro."
Nej, vi tager ikke tilbage, og vi vil ikke have dine penge.
Jeg kørte bilen.
De to russere og Dr. Krombach sad bag mig.
Så hørte jeg en af russerne sige:
"Nej, det må du ikke gøre."
Jeg drejede hovedet og så,
at en af russerne havde en kniv.
Han ville skære hans kønsdele af.
Jeg stoppede bilen
og sagde: "Stå ud!"
Det er for farligt for mig at køre 300-400 kilometer
men en fyr, der har en kniv.
Fyren sagde: "Okay, men jeg vil have mine penge."
"Værsgo, her er dine penge. Ciao!"
Det var vigtigt for mig at få Krombach
til Frankrig.
Pludselig så jeg en afkørsel til Mulhouse.
Perfekt.
Det var den første by
med en retslig myndighed, en politistation.
Retsbygningen ligger lige ved siden af.
Foran retsbygningen
stod et par politibiler.
Jeg kunne ikke lægge ham der.
Jeg kørte ned i den første gyde.
Krombach græd.
"Hjælp!"
Vi åbnede porten helt.
Der efterlod jeg ham.
Klokken 3.20 om morgenen
fik jeg et anonymt opkald.
"Ring til politiet
i Mulhouse."
"Sig til dem, at Krombach
"ligger på fortovet foran toldkontoret."
Jeg ringede og fortalte min historie.
Manden troede, jeg var skør.
Han er eftersøgt for forsætligt manddrab.
Forsætligt manddrab?
Det har han været et stykke tid.
Rue du Tilleul?
Ja, Rue du Tilleul, ved toldkontoret.
-Er der en arrestordre? -Ja, der står "farlig person."
"Det er meget alvorligt."
"Der er en europæisk arrestordre."
"Søg efter den, så vil du se det."
Han er eftersøgt…
Der ligger en mand med mundbind, og bundne hænder og fødder.
Vi er på Rue du Tilleul.
Han er bundet. Vent.
Han står med en bundet mand.
Vi står på Rue du Tilleul. Han er bundet. Hans hænder og fødder er bundet.
Ti minutter senere sagde han:
"Vi har fundet ham,"
"men I har tævet ham synder og sammen."
Jeg sagde: "Jeg har ikke tævet ham. Jeg er i Toulouse."
Undskyld?
Ja?
Er dit fornavn Dieter?
Ja.
Hans fornavn er Dieter.
Han siger, han blev bortført i Tyskland.
Er han ved bevidsthed?
Ja, men han er hårdt såret.
De lovede at tage mig med hjem igen.
De lovede at tage ham med hjem igen.
Hvilken nationalitet havde de? Russiske?
De talte russisk.
-De talte russisk. -Okay.
Troede du, du ville blive arresteret?
Nej, bestemt ikke.
Derfor blev jeg meget overrasket.
Jeg reserverede et hotelværelse i Mulhouse.
Jeg reserverede et fly.
Da jeg kom til hotellet,
var klokken allerede 17 eller 18.
Politiet bankede på min dør.
De spurgte, om jeg var hr. Bamberski.
"Vi sætter dig i varetægtsfængsel."
Så tog de mig med til politistationen
og begyndte at afhøre mig.
Jeg blev kørt hen
til domstolens anklager af to betjente.
Da vi gik ud af politistationen,
gjorde de alle honnør for mig.
Rejste de sig op alle sammen?
De stod på række
og klappede af mig.
Det gav mig fornyet håb.
De fortalte, Krombach var der.
De havde ikke løsladt ham.
Krombach
var nået til vejs ende i retssystemet.
André Bamberski, anklaget for kidnapning, risikerer op til ti års fængsel.
Jeg hedder Laurent De Caunes.
Jeg er advokat i Toulouse.
Jeg hører om kidnapningen af hr. Krombach,
da jeg bliver informeret om, at hr. Bamberski
sidder i varetægtsfængsel i Mulhouse.
Pludselig blev jeg bange.
Jeg skulle have overvejet
konsekvenserne af
at iværksætte en kidnapning.
Medierne kan lide at bruge udtryk,
der er lidt overdrevne og teatralske,
at afsløre skandaler.
Så begyndte en besynderlig fase,
hvor hr. Bamberski var civil part
í sagen mod hr. Krombach.
Og samtidig en fremtidig anklaget
i sagen mod ham selv.
Klokken 23
løslades André Bamberski.
Men han er anklaget for kidnapning
og sammensværgelse med forbrydere.
I oktober 2009
gav jeg mit samtykke til,
at Krombach blev taget med til Frankrig.
Jeg hedder Philippe Ohayon. Jeg er advokat.
Jeg forsvarede Dieter Krombach under to retssager.
Dieter Krombach blev sat i fængsel.
Hans ansigt var opsvulmet. Han lignede en bøf.
Han var i en frygtelig tilstand.
Han er traumatiseret. Han siger, han er uskyldig.
Han råber, at han er uskyldig. Han er vred.
Det var en voldsom kidnapning.
Hr. Bamberski sagde: "Det er ikke min skyld!"
"Jeg gav dem ikke ordre til at tæve ham eller være voldelige."
For hr. Bamberski
helliger målet altid midlet.
Vi argumenterede, at André Bamberski
havde handlet sådan under moralsk tvang.
Han vidste, at hvis Krombach blev arresteret,
kunne retssagen starte.
En rigtig kontradiktorisk retssag.
En retfærdig retssag.
I retssystemet er målet ikke
at tage hævn.
Sådan har det altid været.
Retfærdighed er ikke hævn. Det er det modsatte.
Efter Dieter Krombachs kidnapning
kontaktede jeg Diana Krombach.
Interviewet fandt sted foran hendes fars hus,
hvor han var blevet kidnappet.
Hun var stadig overbevist om, at hendes far var uskyldig.
Jeg er 100% overbevist om, at min far er uskyldig.
Det har været en utroligt stor belastning
for familien rent følelsesmæssigt.
Vil du vise os, hvor det skete?
Min far fortalte mig det.
Jeg ved, det er hans parkeringsplads. Han sagde, det skete,
lige før han nåede hen til bilen.
Politiet fandt en stor blodpøl her.
Først troede de, han var blevet myrdet.
Bad Tyskland om at få ham sendt tilbage?
Selvfølgelig.
De var meget overraskede over, de var nødt til at spørge om det.
Det var naturligvis en overraskelse.
Vi kæmpede imod det i månedsvis.
Men sådan gik det ikke.
PARIS FRANKRIG
LIGHED
I nævningeretten i Paris
blev hr. Krombach anklaget på samme grundlag
som under retssagen i hans fravær i 1995.
For vold med døden til følge på Kalinka.
Starten på Dieter Krombachs retssag var følelsesladet.
I morges, i nævningeretten i Paris,
var første konfrontation mellem
manden beskyldt for drabet på unge Kalinka
og pigens far, André Bamberski."
Min første tanke og mine første ord
er til Kalinka.
Atmosfæren under retssagen var påvirket af mediernes historie:
Tyskeren, som undslap
retssystemet i årevis,
bliver nu endelig straffet.
Sådan var stemningen.
Hr. Krombach er ikke i god form.
Takket være Bamberskis venner.
Det er en surrealistisk situation.
Den person sidder der,
fordi den part, der anklager ham, tog ham med til Frankrig
på en frygtelig voldelig måde.
Det tyskerfjendtlige klima,
et konspiratorisk klima,
hvor vi beskylder det tyske retssystem for
at beskytte en praktiserende læge
i Lindau. Det giver ikke mening.
Hvad er sandheden?
Sandheden er, at min far ikke har gjort noget.
Han er ikke skyldig. Han er offer for en vanvittig person.
Dr Krombach er
en god far for sine børn.
Men han har to sider.
Det var Dr. Jekyll og Mr. Hyde.
Hr. Bamberski har en moralsk styrke.
Han begår ikke selvtægt. Han er ikke maskeret.
Men han kæmper.
En kampdygtig munk.
Hr. Bamberski er fast besluttet som altid.
Er det en lettelse for ham, at retfærdigheden endelig sker fyldest?
Det er en lettelse, fordi han altid har kæmpet for,
at Krombach blev dømt.
Fru Gonnin er en sød og rolig kvinde.
Det er meget smertefuldt for hende at leve med det, der er sket.
Krombachs kidnapning og anholdelse.
Mediernes opmærksomhed.
Såret bliver revet op igen
på grund af situationen, og hun tror ikke på,
at Dieter Krombach er skyldig.
Hun følte, hun var offer for en slags
retslig vold og aggression begået af hr. Bamberski.
Denne retssag er Bamberski mod Krombach.
Det er Bamberskis hævn over Krombach.
De bad mig følge høringerne
for at skrive artikler om retssagen.
Folk i retssalen holdt vejret.
Det gjorde de faktisk. Da Krombach kom,
mistede han
ret hurtigt grebet,
for når spørgsmålene passede ham,
forstod han dem hurtigt
og besvarede dem ganske godt.
Men når et spørgsmål generede ham lidt,
satte han hånden bag øret.
Der var en chokerende hændelse.
Vi ankom sidst på den femte eller sjette dag.
Vi fik at vide, han havde fået et hjerteanfald.
Han er i livsfare. Han har problemer med hjertet.
En ekspert har bekræftet det.
Dieter Krombach kan ikke længere deltage i retssagen.
Den tyske kardiolog hævdede,
han havde en hjertesygdom.
Det var det pure opspind.
Nogle af jer, journalister, der rapporterer om sagen,
kontaktede hr. Levano og hr. Ohayon
før retssagen.
De sagde altid, retssagen ikke ville finde sted.
Endnu engang har han ret.
Rent tilfældigt har han problemer med hjertet. Kardiologi er hans specialitet.
ET HALVT ÅR SENERE
…Kalinka, som han mener, blev dræbt af hendes stedfar Dieter Krombach.
Hvorfor advarede han ikke politiet, så de kunne beskytte gerningsstedet?
…Danièle Gonnin, Kalinkas mor.
De tidligere ægtefolk så ikke engang på hinanden.
Hvordan er din sindstilstand?
Jeg er…
mere sikker
og mere rolig end sidste gang.
Hvad mener du?
Jeg mener…
alle forholdsregler er taget for,
at hr. Krombach ikke fremprovokerer endnu et hjerteanfald.
Selvfølgelig skal det have en ende.
Selvfølgelig vil han bevise, han er uskyldig.
Fordi han er uskyldig.
At vidne mod ham
var meget hårdt, for jeg skulle stå der
og beskrive det hele igen.
Jeg mødte hr. Krombach første gang
om sommeren i 1993.
Jeg var 29 år.
Han var ældre end mig, sidst i 50’erne.
Han blev anbefalet til mig:
"Han er venlig og en dygtig læge."
Han sagde, jeg led af jernmangel.
Han ville give mig en indsprøjtning med jerntilskud.
Jeg fik indsprøjtninger et par gange.
På det tidspunkt gik det fint.
Min mand og jeg havde økonomiske problemer,
så han tilbød mig at arbejde i hans konsultation.
Jeg skulle bare vaske gulv og tørre af.
Jeg skulle komme ved frokosttid.
Der var intet personale, ingen patienter.
Det tænkte jeg ikke nærmere over.
En dag gik jeg ned ad gangen
og hørte nogle lyde.
Jeg råbte:
"Goddag! Hvem er det?"
Han stod bagved i laboratoriet.
Han spurgte mig,
om han måtte give mig en indsprøjtning,
så jeg ikke behøvede at komme tilbage senere for at få min indsprøjtning.
Jeg accepterede, uden at have mistanke om noget.
Det var en helt anderledes indsprøjtning.
Jeg følte mig lammet.
Jeg kan huske, jeg ville rejse mig op.
Han tvang mig blidt tilbage
med to fingre, og så skete det.
Han voldtog mig.
-Kan vi stoppe et øjeblik? -Selvfølgelig.
Okay.
Jeg kunne ikke tænke klart nok til at gå til politiet.
Jeg var skrækslagen,
og jeg skammede mig.
Hr. Krombach var meget rig og indflydelsesrig.
Jeg tænkte: "Jeg har ikke en chance."
Jeg har aldrig kunnet forsvare Dieter Krombach
mod de beskyldninger.
Der var ingen beviser.
Der var andre sager.
Krombach påstod, han ikke kendte mig.
Han sagde, han aldrig havde set mig.
Jeg ville bare tiltrække opmærksomheden.
Retssystemet har regler.
Den første regel er at bevise sine anklager.
NÆVNINGERET RUM NR. 3
Jeg hørte, han var nervøs, da jeg skulle vidne.
Retssalen var fuld.
Hans to advokater var som vilde hunde.
Søstrene Mauer kom aldrig i retten, så jeg kunne ikke
forsvare hr. Krombach
mod deres beskyldninger.
Hvordan reagerer hun på de andre ofres vidnesbyrd?
Danièle Gonnin?
Afsky.
En fornemmelse af at have været forkert på den i 28 år.
Jeg kan huske, Danièle Gonnin vendte sig og sagde:
"Han er jo pervers."
"Jeg var nabo til en sexforbryder."
"i årevis uden at være klar over det."
Det var et chok. Ofrenes alder, hans fremgangsmåde.
Unge, mindreårige piger,
som han bedøvede og misbrugte.
Danièle Gonnin så ikke på de
medicinflasker,
han sprøjtede ind i Kalinkas krop.
Hun stolede på ham.
Dr. Krombach er kardiolog.
Alle er enige om, at hans forsøg på at genoplive Kalinka,
både hans fremgangsmåde og produkterne i indsprøjtningerne
er helt imod lægevidenskabens regler.
Og hun får mere at vide om den utroskab, der fandt sted i hendes hjem.
Hendes mand gav hende sovemedicin, så han kunne have samleje med den 16-årige nabo.
Naboen forklarer,
at hun begyndte at gå i seng med
Dieter Krombach i hans eget hjem,
i det hus, hvor han boede med fru Gonin.
På sofaen i stuen.
For ikke at blive forstyrret gav han sin kone et sovemiddel.
Han gav sin kone
et par dråber i en drik,
så hun sov dybt.
Derfor hørte hun ikke,
at han havde samleje i rummet ved siden af.
Danièle Gonnin fortalte i retten, at hun sov unormalt den nat,
forbrydelsen fandt sted.
Nu spekulerer hun på, om hr. Krombach
gav hende et sovemiddel den nat, hendes datter døde.
Jeg havde mine tvivl.
Nu er jeg næsten sikker på, han lyver.
Og det gør ondt.
Nu må jeg leve med det.
Jeg ville have foretrukket, at Dieter Krombach sagde til mig:
Det var en ulykke. Jeg gik i panik.
Jeg løj.
Det ville jeg have forstået.
Måske ville jeg have tilgivet ham.
Men jeg kan ikke tilgive ham nu.
Det var meget kompliceret for fru Gonnin at takle følelsen af at blive set
som en person, der vidste det,
men ikke ville sige eller høre noget, eller tro på det.
Hun kunne ikke holde ud at blive opfattet på den måde.
Vi var selvfølgelig tilfredse,
For jeg kunne endelig sige til hendes mor,
til alle andre, til medierne:
"Jeg havde ret!"
Dr. Krombach blev dømt
til 15 års fængsel
for vold.
Min første tanke er til Kalinka.
Retfærdigheden sker fyldest for hende.
Nu kan jeg sørge over hende.
Dieter Krombach blev idømt 15 års fængsel for
"vold med uagtsomt manddrab til følge."
Han hævder fortsat at være uskyldig.
Trods André Bamberskis indsigelser,
blev han løsladt 22. februar 2020 af sundhedsmæssige årsager.
Han døde 12. september 2020 i Tyskland.
Indtil nu har 16 kvinder anmeldt dr. Krombach for seksuelt overgreb.
Hvilken dom fik du?
Et år i fængsel.
Mens jeg sad i fængsel i Østrig, kom min far og besøgte mig.
Han sagde: "Det, du gjorde, var fantastisk, min dreng?"
Jeg sagde: "Ja, far."
De er stolte af mig.
Alle er stolte af mig.
Under retssagen om kidnapningen i Mulhouse
hørte jeg, at jeg var blevet dømt for
at have organiseret kidnapningen.
Jeg fik et års betinget fængsel.
Jeg håber, Kalinka er i himlen,
og at hun ved, hvad jeg har gjort for hende.
Det fortjener hun.
Hvad ville du sige til en far, der har mistet sin datter?
Jeg ville sige: "Nu er der gået 39 år".
"Lad være at spilde dit liv."
Jeg kæmpede som Don Quixote.
Mod vindmøllerne.
Jeg opnåede retfærdighed for hende til sidst.
Men jeg må indrømme,
det var en ekstrem kamp.
Tekster af: Mia Sorgenfrei