ANIME FILM NETFLIX
Jauvajs.
Kanno.
Mami.
Není ti nic?
Ne, dobrý.
Nenecháme toho už?
Nic mi není!
Promiň.
Takže poběžíš dál?
Jo. Vždyť závod ještě neskončil.
A ještě jsem ani pořádně nezabrala.
Ty vážně nerada prohráváš.
Fakt nevím, po kom to máš.
Dobře.
Tak jdeme na to!
Připravit.
- Pozor… - Teď!
Ale no tak, Kanno!
Přidej! Jinak ti uteču!
Hej, babo, tudy pojď. Tam, kde slyšíš tleskání.
No tak!
Vida, už se usmíváš.
Co?
Mami.
Počkej!
Hej!
Neutíkej mi!
MĚSÍC BOHŮ
MĚSÍC BEZ BOHŮ
„Měsíc Kanna.“
Co…
Ano!
Co jste říkal?
Copak, Hajamová?
- Nejste nějak sebestředná? - Pardon.
Nebo jsou moje hodiny až tak uspávací?
No, trochu.
Ach jo. No nic, zpátky k tématu.
Září se říká měsíc Naga.
Strana 125.
Říjen je měsíc Kanna.
Měsíc Kanna?
Ale moje babička mu říká jinak.
Ano, v Šimane v kraji Izumo se mu prý říká jinak.
Myslím…
měsíc Kamiari.
Kamiari?
Podle tamní legendy
se všichni bohové kami setkávají ve velesvatyni Izumo
na shromáždění jménem Kamihakari, při kterém se rozdělí do párů.
Dnes by se tomu možná dalo říkat božský summit.
- Summit? - To zní divně.
- Zase mimo téma. - Přesně.
Kamihakari se koná v říjnu podle starého lunárního kalendáře.
Většina míst v Japonsku se v tu dobu se svými bohy loučí.
Proto Kanna. Bez bohů.
Naopak v Izumo se tehdy bohové shromáždí.
- Na značky! - Takže tam bohové jsou.
Proto se v Izumo tomu stejnému měsíci říká Kamiari.
To je ten důvod.
Pozor!
Kluci jsou fakt pomalí.
- Že jo? - Zaberte trochu!
S takovou ten závod příští týden ani nedoběhnete!
Proč nás teď nutí běhat?
Asi tak, teď už nám trénink nepomůže.
Ale prý se blíží tajfun.
- Fakt? Tak přivoláme liják. - Jsem na řadě.
Přijď, dešti!
Dešti! Ó, dešti!
Kluci jsou někdy fakt pitomci.
Ach jo.
Kanno?
Co je?
Taky nejsem v kondici. Možná bych taky měla volat déšť.
- To myslíš vážně? - Dešti!
Ať padá déšť!
Tak jo, teď holky.
První skupina, nástup.
Jamamotová, Ogawová, Hajamová, Murajamová.
Kde je Ogawová? Haló, Ogawová!
Už jdu!
Připravit!
Pozor!
- Pane učiteli. - Copak?
Chytla mě křeč.
Kanno, bolí tě to moc?
Nic to není. Málo se protahuju.
- Půjdu na ošetřovnu. - Co naděláme?
Kanno, půjdu s tebou.
Zvládnu to sama.
Tak jo, na značky.
A máme tu konec vyučování.
Kdo jste ještě ve škole, dejte na sebe prosím cestou domů pozor.
Tady máš, Širo.
Širo.
Ty se ale máš. Vypadáš dost bezstarostně.
Širo, já se ještě pořád přetvařuju.
Hej! Kdo bude u nás doma první, ten vybere dnešní hru!
Tak jo!
Myslím, že už běhání fakt…
Kanno!
Pojďme domů!
Hned.
Tak zatím.
Nemohla jsem tě najít.
Promiň.
Ty máš králíčky fakt ráda, co?
Jsou roztomilí.
A noha už dobrý?
Pořád trochu pobolívá.
KRÁLIČÍ VÝBĚH
Na shledanou.
Na shledanou!
Holubi jsou děsiví.
Kanno?
Na ten maraton příští týden s námi za každou cenu nemusíš.
Neboj, ta noha bude v pohodě.
O tom nemluvím. Je to teprve rok.
- Učitelé to určitě… - Hele.
Táta řekl, že se přijde podívat. Už se těší.
Takže tam rozhodně musím.
Kanno.
Navíc se kluci ani nesnaží.
Aspoň my holky musíme.
To máš pravdu.
Tak pojď, jdeme domů.
Nezajdeme prvně na tvou oblíbenou zenzai?
Dobrej nápad.
Máma píše, že mám přijít brzy.
Jasný.
- Promiň. - V pohodě.
Vlastně dneska taky něco mám.
Tak ahoj zítra.
Jo, tak zítra.
Tak jo.
Promiňte.
BYTOVÝ DŮM PARK FRONT
A pak se An naštvala.
Ajaj. A co bylo pak?
Pak se Tae musela omluvit.
Mami, co bude k večeři?
Co mám uvařit? Třeba kari?
Už zase?
Dala bych si něco jinýho.
Ahoj!
Ahoj.
KANNIN MARATON
ČESTNÉ UZNÁNÍ – MARATON KANNA HAJAMOVÁ
Jsem doma.
Co se děje? Proč jsi tady potmě?
Ahoj, tati.
Taky jsem zrovna přišla.
Aha.
- Kanno? - Jo?
Je to příští týden, že? Ten maraton.
Díky, to jsi nemusel.
Copak je?
Jsou moc malý. Teď už potřebuju velikost 35.
Fakt? Aha.
Tak to jsem zvrtal.
Takže 35, jo?
- Půjdu je vyměnit. - To je dobrý.
- Vezmu si ty starý. - Kanno.
Vážně se na ten závod cítíš?
Jsem v pohodě.
Večeře bude hned.
Jajoi.
ŠKOLNÍ MARATON
Žádnej déšť jsi nepřivolal.
- Naše děti se doma vůbec neučí. - Moje taky ne.
Prosím tě, dešti!
- Kluci jsou v dobré náladě, co? - Jo.
Kanno!
Miki!
- Jak se cítíš? - Jde to.
Ahoj, Kanno.
Dobrý den.
Vy jste Mikina máma! Díky, že jste na mou dceru tak hodná.
To nestojí za řeč. Nápodobně.
- A co ten dort, co u vás měla? - Nech toho.
- Vážně o nic nejde. - Pojď.
Tvůj táta je vtipnej.
Hrozně snaživej.
Je to trapný.
Milí závodníci, bohužel máme dnes zataženo.
To zvládneme, ne?
Podle mě jo.
- Dáme do toho všechno! - Jo.
Tak dobře! Všichni připravit!
Pozor!
Do toho, Kanno!
Kanna to zvládne.
Taky myslím.
První už jsou tady!
- To dáš! - Zaber!
Miki je pěkně rychlá.
Kanna už je tady taky.
- Běž! - Dokážeš to!
Páni! Předběhla ho!
Kanno!
- V pořádku? - Jo.
- Jsi rychlík. - Kanno!
Do toho!
Do toho, Kanno!
Kanno!
Kanno! Do toho!
Kanno!
Kanno?
Co se stalo? Není ti nic?
Nemusíš se přepínat.
Já se… nijak nepřepínám.
Vzpomínáš si, co vždycky říkávala máma?
Doběhnout je důležitější než doběhnout první.
- Neříkej to. - Co?
Věci, co říkávala máma.
Nedělej, že jim rozumíš!
Kanno.
Počkej.
Kanno, počkej!
- Kanno? - Kanno!
Kanno!
Všichni do svých tříd!
Hej, stůj!
Kanno!
Mami!
Proč?
Chci tě u sebe.
Co… se to děje?
Promi…
Ne!
Nech to na mně.
Díky.
Ten amulet patřil Jajoi?
Ty znáš mou mámu?
- Kdo jsi? - To tě nemusí zajímat!
Sundej si Jajoin amulet, člověče.
Co? Amulet?
Sundej si ten náramek!
Démon?
Nech mě!
Dej ho sem!
Širo?
Zmiz, démone!
Ty mluvíš?
Ten náramek si nesmíš sundat!
Zatraceně. Ty už jsi tady?
I když ti ten amulet neseberu,
pořád můžu převzít Idatenův úkol!
To nedovolím.
Ta dívka je Jajoina dcera.
Žádnou náhradnici nepotřebujeme!
Ale jak chceš. Beztak se brzy ukáže, že na to nestačí.
Ty jsi Širo, že jo?
Odkud znáš mou mámu?
Jsem totiž posel bohů.
A tvá matka byla Idaten.
Idaten? Co to je?
Rychloběžec.
Něco jako bůh běhu.
Moje máma je bůh?
Přesněji řečeno potomek bohů.
A tamto byl potomek démonů, kteří Idatenův rod nenávidí.
Ale neboj se.
Mým úkolem je tě před takovými chránit,
abys mohla dokončit svůj úkol.
Takže nejsi Širo?
Tohle byl stav nouze, tak jsem použil Šira jako svou joriširo.
- Jinými slovy, půjčil jsem si jeho tělo. - Co tím chceš říct?
Jakmile se objevil Idatenův potomek s jeho amuletem na ruce,
tedy ty, přiběhl jsem, jak nejrychleji to šlo.
Takže mi tady teď najednou říkáš, že moje máma byla bohyně běhu.
Já jsem taky nováček, kterého sem poslali jako náhradníka,
takže toho o Jajoi moc nevím.
Ale jsem rád, že jsem tě našel.
A teď vyrazíme do Izuma splnit tvůj úkol.
Cože? Počkat. Jakej úkol?
Idaten má za úkol doručit čisó na božskou hostinu.
A ta se koná dnes večer v Izumu.
Takže musíme rychle vyrazit!
Doručit? Dneska?
Není Izumo v Šimane? Jak se tam chceš dostat?
Pomocí amuletu.
Koukni. Pořádně se rozhlédni kolem sebe.
Hýbe se, ale děsně pomalu.
Správně, když si potomek Idatena ten amulet nasadí,
zpomalí kolem sebe tok času.
Ten amulet mu umožňuje běžet tak rychle, že mění časoprostor.
Obyčejní lidé si nás nevšimnou.
Ty jo.
Tím dnešním večerem jsem myslel dnešek v lidském světě.
Jak vidíš, v Idatenově časoprostoru plyne čas pomaleji.
Takže…
Například za pět dní tady uplyne v lidském světě jenom hodina.
- Jenom? - Ano.
Takže když hned vyrazíme, stihneme to.
To je pravda.
Pojedeme autobusem?
Nebo šinkansenem?
Prosím tě. Poběžíme! Po vlastních!
Poběžíme?
Až do Izuma?
Šinkansen teď jezdí pomalu. K čemu by byl?
No jo.
Ale promiň, nemůžu s tebou jít.
Musíš.
Když nedorazíme na to dnešní shromáždění
a zítra neproběhne Kamihakari,
osud pro příští rok…
Kamihakari. To je vlastně to…
Musíme rychle vyrazit, jinak to nestihneme.
To nejde!
- Takovou věc nemůžeš chtít! - Proč ne?
Proč ne?
Běžet? Až do Izuma?
To se nedá. Je to hrozně daleko.
Navíc už pořádně běhat nemůžu.
Nechceš vědět, jak se při běhu cítila tvá máma?
Co?
Když poběžíme stejnou trasou, jako běhávala ona,
uvidíme a potkáme to samé, co ona,
a určitě se dostaneme i přímo k ní.
Možná.
No jasně!
Je to shromáždění bohů, že jo?
Takže máma tam určitě bude taky!
- No páni! - To ne.
- V Izumu, zemi bohů… - Bude tam!
…se údajně setkává tento svět s oním světem…
- Je to pravda, že jo? - No…
Znovu ji uvidím, že jo?
Můžu se s mámou zase setkat, že jo?
Pokud to osud tak chce.
Poběžím! Uvidím se s mámou!
KOBLIHY – NUDLE
Idaten má za úkol sesbírat plody podzimu ze všech krajů,
jedním slovem čisó,
a to potom doručit na shromáždění bohů do Izuma.
- A co znamená čisó? - Hostina.
Chápeš, jídlo.
Takže nejde jen o běh, ale i o jídlo?
Ano, původně to slovo zahrnovalo oboje.
K získání jídla bylo třeba běhat po kraji.
A to právě dělá Idaten.
V desátém měsíci lunárního kalendáře, v měsíci Kamiari,
všichni bohové zamíří na shromáždění do Izuma,
kde si každý najde svůj protějšek a proběhne Kamihakari.
Mezitím tyto bohy kami zastanou zástupní bohové,
kteří chrání před katastrofami místo nich.
Těm se říká rusugami.
A my je všechny obejdeme a vyprosíme od nich jídlo,
které přineseme bohům jaojorozu no kami shromážděným v Izumu.
Proto tam musíme být už na dnešní uvítací hostinu.
V kolik hodin tam musíme být?
Nejpozději v sedm večer, kdy shromáždění začíná.
Tak brzy?
Aha, ono je pořád těsně po poledni.
No jo vlastně.
Než si na to zvykneš,
budu tě ohledně času případně varovat.
Varovat?
Jsem něco jako časoměřič při maratonu.
Tak začneme.
Dovol mi vést tě na tvé cestě do Izuma.
Ano, prosím.
Tati.
Šel mě hledat.
Bál se o mě.
Co se děje?
Pojď honem.
Jo.
Nachladíš se.
Vyrážím na cestu.
Jdu navštívit mámu.
- Tak pojďme. - Jo.
Tykev?
Ale nic.
Když o tom tak přemýšlím, jak to čisó vlastně budeme sbírat?
No vidíš.
Musíme se ještě vrátit do té svatyně.
Co? Jdeme zpátky za tou obludou?
On není obluda. Je to bůh.
Ó, strašlivý bože!
Přicházíme sem vyzvednout čisó pro bohy v Izumu.
Tak tohle je čisó?
Moči?
Správně. To je místní specialita, ne?
Vždycky dostaneme něco typického pro daný kraj a boha.
Tenhle bůh chrání před zlem,
takže je to nejlepší začátek cesty.
- Místní bůh chrání před zlem? - Ano.
Existuje třeba i bůh počasí nebo zábavy.
A dokonce bůh toalet.
V téhle zemi je spousta všelijak užitečných bohů.
To jsem nevěděla.
Chodím sem každý den, ale nad tímhle jsem se nikdy nezamyslela.
Vážně?
Co?
Říká, že na tebe dohlíží už od malička.
A ví, že jsi tady mockrát o samotě plakala.
Nic takovýho si nepamatuju.
Chci…
Omlouvám se, že jsem si vás nevšímala.
Prý když budeš z běhu moc unavená, stačí i chůze.
Tak my už půjdeme.
Širo. Co s tímhle?
Vidíš. Sem.
Super. To je jako kouzlo.
To byla ukázka moci bohů kami.
Díky ní zvládneme přenést hromadu čisó
a tykev se nerozbije.
Ochrání náš náklad.
Ale buď opatrná.
Jisté bytosti ji budou chtít ukrást.
Jako tamten démon?
To byl Jaša.
Je z klanu démonů,
který Idateny nenávidí po celé generace.
Nenávidí?
Rozhodně si ji nenech ukrást. Musíš ji mít pořád u sebe.
Dobře.
Taky ji budu hlídat, takže by se nemělo nic stát.
Dáme se na cestu?
Ano. Jak říkáš.
SVATYNĚ UŠIDŽIMA
I když se čas zpomalil,
pokud budeš pořád tak zdržovat, zapadne nám slunce.
Když já město takhle zpomalený nikdy neviděla a je to jako ve snu.
To je pravda.
Ta cesta bude nakonec zábava.
To neříkej. Tak snadné to nebude.
Jak to?
To už jsem říkal.
Čekají nás bohové všeho druhu.
SVATYNĚ ATAGO
Já uhořím!
SEDM BOHŮ ŠTĚSTÍ OČISTNÝ RITUÁL
POHLAĎTE BÍLÉHO HADA
SVATYNĚ KÓ ČAPÍ SVATYNĚ
Počkat. Pusťte mě!
Pusťte!
Zvládáš to?
Zvládám.
Lžeš. Nezvládáš to, že ne?
Ne, chce se mi spát.
Celej den jen běháme sem a tam.
Vážně to zvládneš až do Izuma?
Ještě to není ani deset minut.
Teď mluvíš o lidském času.
Čekal jsem, že Idaten vydrží víc.
Jsem teprve šesťačka.
Tak co si odpočinout tam pod tím mostem?
Hurá! Konečně si zdřímnu!
JEZDĚTE OPATRNĚ. RODINA VÁS ČEKÁ!
Řeka Kanna.
Jmenuje se jako já.
Jmenuješ se podle narození v měsíci Kanna, že?
Jo, správně.
Jmenovat se podle data narození je dost nezajímavý, že?
Myslíš? Já bych neřekl.
Takhle neusnu. Je moc světlo.
Nemáš na vybranou.
I slunce zpomalilo.
A pak že neusne.
- Širo? - Už to s tím spaním přeháníš.
Dobré ráno.
Musíme vyrazit, jinak to nestihneme.
Vlastně ani nejsem moc unavená.
Možná za to taky může ten amulet.
To je ale věcička.
Kde máš tykev?
Pod dekou.
- Co to bylo? - On!
Co si myslíš, že děláš, otrhanče?
To je vzácnost. Prosím, vrať nám ji.
Ani náhodou.
Já říkal, že na tohle nestačíš. Ty na to nemáš.
Jsi obyčejný člověk, a ještě k tomu dítě.
Ty jsi taky jen dítě.
Jestli to chceš zpátky,
musíš se mnou závodit!
Závodit?
Co jsem ti o démonech říkal?
Nenávidí Idateny už po generace.
Správně. Vždycky vás vyzývají k závodu.
Obyčejný posel jako ty nemá co vyprávět o našich dějinách!
Mým předkem je Sokušikki.
Démonský bůh s rychlýma nohama.
Když získal kosti svého milovaného Buddhy,
tvůj předek Idaten ho začal pronásledovat.
A když ho dohonil, náš klan byl vypovězen. Už jsme dál nebyli bohové.
Tak milovaný Buddha?
Vždyť ty kosti ukradl!
Ty drzoune!
Od těch dob jeho klan nenávidí klan Idaten
a vyzývají vás ve snaze vrátit se mezi bohy.
Aha.
Tak pojď a předveď se!
Na to nemáme čas!
Správně. A já ani nejsem zas tak rychlá.
- A běžet se mi ani nech… - Co tohle?
Nechceš to zpátky?
Připravená?
Kdo u něj bude první, vyhrává.
Jdeme na to, Kanno.
Připravit,
pozor, teď!
Jo! Konečně!
Pusa plná řečí o Idatenovi a skutek utek!
Výborně. Jaša je vítěz.
Takže jsi pomstil svůj klan?
Určitě se už cítíš líp. A tu tykev už nepotřebuješ, ne?
Ne, tak počkat.
Vážně věříš, že takhle doběhneš až do Izuma?
Ty jsi prostě jen hrozně rychlý, Jašo.
Jo, to asi… O to tady nejde!
A dost! Závod jsem vyhrál. Tykev si nechám já.
Proč?
Závodili jsme. Co víc ještě chceš?
Jajoi byla rychlejší.
Já to věděla! Ty jsi mou mámu znal, že?
A co má být?
- Řekni mi, jaká jako Idaten byla. - Na rozdíl od tebe si na nic nehrála.
Byla bez pochyby Idaten.
A běhala krásně. To jsem musel obdivovat.
No jistě.
Králičí posle, vezmi mě s sebou.
Cože? Proč?
Musím tě porazit před zraky bohů, jinak to je k ničemu.
Cože?
Dáme si oficiální závod a já pak převezmu tvou roli.
Vrátím se tak mezi bohy a zase pozvednu svůj klan.
Ne. To rozhodně ne!
Širo, řekni něco.
Možná to není špatný nápad.
Ale, Širo…
Upřímně, když jste závodili, běžela jsi mnohem rychleji,
než když běžíš jen sama.
Vážně?
Běžet proti soupeři možná není úplně špatný nápad.
Tak je rozhodnuto.
Hodně štěstí, Idaten… člověče.
CESTA STŘEDEM HOR
Kanno. Vzbuď se, Kanno.
Už je ráno, Kanno.
Ještě chviličku.
Připrav se. Tři, dva, jedna!
Je hrozný světlo!
Díky za jídlo!
Hej, Širo, vstávej.
Konečně jsem vítěz. Konečně jsem tu želvu předběhl.
Tak vstávej!
Co se děje? To ty jsi pořád chtěla spát.
Pojď honem. Už nemáme čas. Rychle.
Počkej. Co tě to najednou popadlo?
Co je ti?
Najednou jsem měla pocit, že nás někdo sleduje.
Nic tady není. Necítím ani přítomnost žádného boha.
Tak to je velesvatyně Suwa?
Správně.
Sídlí tu dítě boha Ókuninuši no Mikoto,
největšího boha v Izumu.
Místní čisó je obzvlášť významné, tak buď při jeho přebírání opatrná.
Dobře.
VELESVATYNĚ SUWA
Promiňte, je tu někdo?
Ne. Předmět uctívání je až vzadu.
Vzadu?
Hlasitě se představ tamtím směrem.
Bože jezera Suwa, jsem tady. Jmenuji se Kanna.
Takhle tě má jako slyšet?
Zakřič hlasitěji.
Jsem tady! Jmenuji se Kanna!
Hlasitěji!
Ať je to slyšet až u jezera!
Bože jezera Suwa!
Jmenuji se Kanna!
Zemětřesení?
To jako… vážně?
To ty mě voláš,
titěrný člověče?
Co pro všechno na světě chceš?
Vím, že nás ještě neznáte, božský draku.
Přicházíme sem vyzvednout čisó na hostinu v Izumu.
Tohle ještě titěrnější stvoření je bílý zajíc z Inaby?
Pokud je to tak, pak tohle dítě musí být Idaten.
Ano.
No tak, pozdrav ho.
Dobře.
Jsem Kanna Hajamová.
Těší mě, že vás poznávám.
Já myslel, že letos nedorazíte.
Ano, nastaly jisté komplikace.
Ale věříme, že to ještě můžeme stihnout. Je to sice nečekané, ale předáte nám čisó?
Ne.
Čisó vám nedám.
A proč ne?
Protože jsme tu tak pozdě?
Člověče, opravdu jsi schopná splnit Idatenovu roli?
Nevidíte ten amulet na jejím zápěstí?
To byla ode mě drzost.
Jsi jenom hloupý poslíček.
Na cestě do Izuma čeká plno nástrah a těžkostí.
Jsi připravená je překonat a dokončit svůj úkol?
Samozřejmě!
Páchneš. Cítím z tebe pach lži.
Něco skrýváš.
Božský draku.
Prosím, dejte mi svoje čisó.
Já se do Izuma dostanu.
Musím tam dojít!
Titěrný člověče.
Po těch silných slovech chci tvoje odhodlání podrobit zkoušce.
Na konci této stezky najdeš nebeskou svatyni Hokuto.
Čisó najdeš v ní.
Dojdi na konec této zrádné cesty až do svatyně.
Se vší úctou, není tohle zkouška pro boha?
To je moc i pro božského potomka, natož člověka, a tím spíš pro dítě!
Širo.
V tom případě je asi řada na mně.
Další problém.
Nejsem bázlivka jako tohle děcko.
Bázlivka?
Božský draku!
Domluvme se, že ten, kdo zkoušku splní, je hoden toho,
aby vaše čisó odnesl.
Potomku démonského boha,
je tohle úkol, po kterém toužíš?
Počkat!
Člověče, jestli tomu chceš zabránit,
riskuj vše a projdi mou zkouškou.
Pokud jsi tedy skutečně odhodlaná splnit svůj úkol.
Dobře.
Pojďme!
Kanno!
Pozor!
Nemůžu se na to dívat.
Potkám se s mámou, ať to stojí cokoli!
Tamhle to je!
S dovolením!
Mám za sebou jiný trénink než ty.
Jašo!
Ta stezka…
Pospěš si! Jinak to čisó nezískáme!
Ale…
Kanno!
Polez! Rychle!
Proč jsi…
Musím pokračovat.
Pozor!
Kanno!
Mami.
To je něco. Nádhera.
Ve zkoušce jsi neuspěla.
Ano.
Ale mám na tebe otázku, titěrný člověče.
Proč musíš do Izuma?
Na hostinu bohů.
Ptám se na pravý důvod!
Chci se tam potkat se svou mámou.
A když dojdeš do Izuma, tak ji potkáš?
Ano.
Tak proč jsi zahodila svou příležitost a zachraňovala toho démona?
Protože už to nikdy nechci vidět.
Nechci už nikoho vidět umřít.
Chápu.
Svěřím ti svoje čisó.
Proč?
Jsem sice potomek Ókuninušiho,
ale dávná přísaha mě přinutila
uzavřít smlouvu, a podle té musím za toto území platit.
SVATYNĚ ÓKUNINUŠI
Od té doby nemohu vídat své rodiče ani já.
Už nikdy se s rodiči nepotkat.
Moc dobře vím, jaké to je. Trápí mě ta samá bolest.
I když se nemůžeme setkat, naše pouto nezanikne.
Musíš se do Izuma dostat před tím shromážděním.
Dostanu.
Kanno!
Jsi v pořádku?
Širo!
Idatene.
Tady máš.
- Co to je? - Čisó tohoto kraje.
Díky, božský draku!
Když na hostinu nedorazíš včas, bude zle.
Co se stane, když to nestihnu?
V takovém případě bohové jaojorozu no kami nebudou moci v Izumu ten měsíc zůstat.
Takže…
Z měsíce bohů, Kamiari, bude měsíc bez bohů, Kanna.
Božské zásnuby pro příští rok se neuskuteční
a našimi ostrovy to ohromně otřese.
Běž, Idatene!
Pospěš si!
Vážně jsem měl strach.
To bylo hodně i na silnější povahy.
Promiň.
Ale nakonec to dobře dopadlo.
Hej, člověče!
Jašo.
Proč jsi mě zachránila?
Jak to myslíš?
Můj klan ten tvůj nenávidí.
A taky se ti snažím ukrást úkol.
Nevím. Ale…
Vím, že kdybys tu nebyl i ty, běželo by se mi mnohem hůř.
Ta naše cesta byla vlastně celkem zábava.
Tak my zase jdeme.
Ty jsi vážně dutá hlava!
S takovou to na hostinu určitě nestihneš.
Takže tě naučím, jak se správně běhá.
Cože?
Slyšela jsi!
Říkám, že tě cestou do Izuma naučím běhat.
Jašo!
Udělá cokoli, aby se mohl přidat.
Tak rychle pojďte.
Za chvíli začne zapadat slunce.
Tak pojď!
Hej! Netahej mě tak!
Víc takhle.
SVATYNĚ SUGA
HORKÉ PRAMENY ČIE NO JU
Nemusíte mě vyprovázet. Zmizme už odsud.
PREFEKTURA ŠIMANE JASUGI – MACUE
Máte za sebou dlouhou cestu.
Bylo to velmi náročné.
Ale nechce se mi věřit, že toto dítě je Idaten.
Už nemáš moc času. Zvládneš to?
Co se jí týče, nemusíte si dělat starosti.
Správně! Kanna to dokáže!
Skutečně? Dobře, spoléhám se na vás.
Poslední čisó přináší ohromné štěstí!
Mockrát díky!
Nápodobně.
A máme čisó ze všech krajů!
- Konečně. - Jo.
Nejsi na to sama, tak si nech pomoct.
A dávej na sebe pozor.
Dám.
Tak už pojďte!
Ano! Bude to celé k ničemu, když přijdeme pozdě.
Do Izuma už je to jen kousek.
Odpočineme si před cílovou rovinkou.
Do začátku hostiny ještě trochu času máme.
To je krása. Tolik hvězd na nebi jsem ještě neviděla.
Nádhera.
Jsem ráda, že jsem tady.
A už zbývá jen kousek.
Jašo, jsi vzhůru?
Nespím.
Tam za to ti děkuju.
Tam za to?
Co jsi řekl Ebisuovi.
Já mu něco říkal?
Že si se mnou nemusí dělat starosti.
Docela mě to potěšilo.
To, že si díky té společné cestě teď tohle myslíš.
Jo. Trochu mi Jajoi připomínáš.
Jak to myslíš?
Jste si podobné.
Tím odhodláním zvítězit. Tím, jak to nevzdáváte.
Vůbec nejsem jako ona.
Chtěla jsem být jako máma. Běhat jako ona.
Ale…
Jsi ještě dítě.
O to nejde.
Kdybych dokázala běžet rychleji, tamto by se nestalo.
Tamto?
Moje máma umřela kvůli mně.
Takže jsem ji ze začátku chtěla zase vidět.
A zároveň vlastně nechtěla.
Ale jak se dozvídám víc o ní a jejích povinnostech,
tak doufám, že ji aspoň zčásti zastoupím.
Říkám si, jestli mě bude chtít vidět, když doběhnu až do Izuma.
Běhání s mámou jsem milovala.
Přidej! Jinak ti uteču!
Počkej, mami!
Byla jsem na mámu hrdá.
Vždycky jsem chtěla běhat jako ona.
Ale…
Mami!
Co je ti? Bolí tě něco?
Zavolám tátu.
Nic mi není.
Jen se mi trochu zamotala hlava.
Mami, na ten maraton zítra nemusíš chodit.
Nemusíš si dělat starosti.
Zítra brzy vstáváš. Mazej do postele.
Honem. Moc toho nenaběháš, když se dobře nevyspíš.
Chceš přece být první, ne?
Jo.
ŠKOLNÍ MARATON
Věděla jsem to. Věděla jsem, že není zdravá.
Ale řekla, že když se budu snažit, ona se bude snažit taky.
Kanno!
Do toho!
Přemohla se a přišla.
Ale já…
ČESTNÉ UZNÁNÍ – MARATON
Mami.
Ma…
Kanna to nese statečně. Ani neplakala.
Pro manžela to byla taky rána.
Prý měla zůstat ležet v posteli, ale místo toho šla na ten závod.
Cože? V tomhle počasí?
Proč jí dovolili tak riskovat?
Co vy o mně a mojí mámě víte?
SVATYNĚ UŠIDŽIMA
Je to moje vina.
Máma umřela kvůli mně.
A co chceš dělat, až se s Jajoi uvidíš?
Říct to. Řeknu jí to.
Že tě mrzí, že jsi jí nedokázala pomoct?
To taky.
A taky se chci zeptat, jestli můžu přestat běhat.
Co?
Nemám takovej talent jako máma.
Asi jsem to vždycky věděla, ale propásla jsem možnost jí to říct.
Nikdy nevyhrávám a běhání mě ani nijak netěší.
Tak jsem jí chtěla říct,
že to pro mě není.
Jak by řekli bohové, není to můj osud.
- To myslíš vážně? - Co?
Vážně chceš s běháním přestat?
Je tohle to, co upřímně chceš?
Nevynaložila jsi zrovna obrovské úsilí, abys doběhla až sem?
A to chceš přestat?
To jsi běžela až sem, jen abys toho nechala?
A co ty časy, kdy jsi běhávala spolu s Jajoi?
Tehdy ses taky jen přetvařovala?
Jašo, ty běháš už od malička?
Cože? Jo.
Mí rodiče jsou vůdci klanu.
Trénoval jsem každý den. Nikdy jsem nedělal nic jiného.
- To snad ne. - Slyšela jsi o mých předcích.
Když můj klan přišel o božský status, nikde pro ně nebylo místo.
S klanem Idaten jsme v nesváru už po generace.
Ale nikdy jsme je neporazili.
Proto můj klan chce, abych vyhrál, a tlačí na mě.
Takže když Idatena porazím, tak…
Tak?
Ale nic.
Až tohle dokončíme, musíš se mnou závodit znovu.
Dobře.
Nebudu tě šetřit, takže se koukej připravit.
Nápodobně.
Velký slova na dutou hlavu.
Mimochodem, jak chceš Jajoi vlastně najít?
A jak to vůbec souvisí s Idatenovým úkolem?
Ty to nevíš?
V Izumu se setkává tenhle svět s oním světem.
Kdo ti to řekl?
Širo.
Pročpak?
Aha.
Tak to se určitě těšíš.
Jo.
Už běž spát.
Když se budeš pořád tak zdržovat, nebudeš v cíli včas.
Máš pravdu.
- Dobrou noc. - Jo.
Kanno.
Mami?
Kanno.
Mami?
Kanno.
Mami.
Mami!
Mami.
Hrozně jsi mi chyběla, Kanno.
Hej! Vzbuď se!
- Co se děje? - Kanna tady není!
A tykev je taky pryč!
Co je ti?
Širo a Jaša mě nejspíš budou hledat.
Neboj. Tím se netrap. S tím si nemusíš dělat hlavu.
Ale co můj úkol?
Celou dobu ses musela přemáhat, že?
- Rozhodla ses to nějak vydržet. - Co tím myslíš?
Jen proto, že jsi mě chtěla vidět.
Kvůli tomu jsi předstírala, že chceš Idatenův úkol přijmout.
Nemám pravdu?
Ve skutečnosti ti na tom úkolu nezáleží, že ne?
To je v pořádku.
Nemusíš myslet na druhé.
Už se nemusíš přemáhat a do něčeho se nutit.
Je v pořádku myslet jen na sebe.
Tak je všechno najednou mnohem snazší.
- Takže smím nechat běhání? - Samozřejmě.
Jestli běhat nechceš, tak nemusíš.
Nemusíš se do toho nutit.
A odteď můžeš žít se mnou tady.
Můžu? Fakt?
Ano.
Můžeš udělat to, co jsi chtěla ze všeho nejvíc.
Co jsi opravdu chtěla?
No vážně. Kam Kanna zmizela?
Mám strach, že ji někdo přepadne.
Necítil jsem poblíž přítomnost žádného boha.
Tak ti něco prostě uniklo.
Ne! Naučil jsem se úplně všechno o všech bozích, do posledního,
tedy kromě těch, kteří se ještě nenarodili.
Celou cestu z Tokia se Kanna ohlížela přes rameno.
Měla pocit, že nás někdo sleduje.
Možná se jí to nakonec nezdálo.
Kanna je v nebezpečí! Rychle!
ŠKOLNÍ MARATON
Kanno!
Do toho!
Mami, já to dokázala!
Gratuluju, Kanno.
A ty se teď určitě uzdravíš.
Ano.
Ty mi k tomu dodáš sílu.
Díky tvému úsilí je ta tykev krásně plná.
Tak tady je?
Kanno!
Kanno! Otevři oči!
Co jste zač?
Ale ne. Ztratila paměť.
Kanno, nenech se od nich zmást.
Mami!
Vzpomeň si! Máš důležitý úkol!
Vážně ti nevadí zůstat trčet tady?
Správně! Vzpomeň si na všechny ty bohy, kteří ti svěřili svoje cenné čisó.
Ebisu a božský drak
a taky božský býk!
Ticho!
Tohle je Kannin svět.
Svět, jaký si ho Kanna skutečně přeje mít.
Nemůžete si do něj jen tak přijít.
Nechte nás být. Konečně jsem zase se svou mámou.
Zůstanu s ní už napořád.
Ne.
Jajoi, kterou znám já, by svojí dceři neradila stát na místě!
A určitě by neudělala nic, co by ti mohlo ublížit!
Musíš přece poznat, že ta věc se za tvou mámu jen vydává!
Ano.
Kanno, není ti nic?
Už vím.
To je kamimodoki, rádoby bůh.
- Kamimodoki? - Ano.
Ta bytost se zrodila až v současnosti. Chtěla se stát bohem.
Bohové se rodí ze spojení lidí s přírodou
a z jejich chování k druhým.
Ale obojí ty vztahy jsou dnes povrchní
a druhé odstrkujeme nebo jim závidíme.
Netečnost, přezíravost, lhostejnost. Tyto bezohledné city tu bytost přitahují.
Snaží se stát novým, moderním bohem pohromy.
Taková věc bez víry ale není bůh.
Vlastně neexistuje.
Vlastně je to úplné nic.
O co se to vlastně snažilo?
Určitě to Kannu sledovalo na její cestě
a chtělo to ukrást tu tykev, až sesbíráme všechno čisó.
Chápu. Chtělo to pozřít čisó a stát se tak bohem.
Ano, nebylo by to asi nic zvláštního.
Čisó darované bohy v sobě může takovou moc mít.
Ukrást ho a pozřít.
To je ale ubohost.
No, jsem rád, že jsme tu věc porazili.
Ne, ona nezmizí. Podívej.
Myslím, že dokud lidé budou k druhým takhle bezohlední,
ta věc se bude rodit znovu a znovu.
Vstupuje do prázdnoty v lidských srdcích
a postupně je sžírá.
O jejím osudu můžou rozhodnout jen lidé.
Ale my už každopádně nemáme čas otálet.
Tykev je zase v bezpečí. Zmizme odsud, Kanno.
Co se děje, Kanno?
Kde je moje máma?
Kde je teda moje máma?
Širo.
Jašo.
Řekni mi pravdu.
Já to tušila.
Nemůžu se s ní vidět.
Končím!
Izumo je mi ukradený!
Kanno.
Co na to podle tebe řeknou bohové, kteří ti svěřili čisó?
To je mi fuk. Se mnou tohle nemá co dělat.
No jasně!
Jašo, měl bys ten úkol převzít! To jsi přece chtěl, ne?
Měsíc bohů? Měsíc bez bohů?
Zásnuby a hostiny a to všechno.
Co je mi po tom?
A ty řeči o osudu? Je to celý nesmysl!
Koho zajímá osud? Na ničem z toho nezáleží.
Předtím jsem žila normální život bez těchto problémů.
Všichni žijou normální život, chodí do školy, učí se,
hrajou si s kamarády, pak doma koukají na telku a večeří.
To přece stačí. Proč bych si to měla takhle komplikovat?
Proč tady mám běhat kolem bohů, o kterých jsem ani nevěděla, že jsou,
a kteří mi nikdy nepomohli?
- Proč musím… - Zmlkni!
Co je to s tebou? Přestaň si stěžovat!
Copak tě běhání nebaví?
Proto to přece celý děláš!
Stejně jako Jajoi totiž běhání miluješ, že jo?
Přestaň mi říkat, kdo mám být!
Přestaň dělat, že tomu rozumíš!
Prosím vás, dejte mi pokoj.
To, že jsem potkala tebe, Širo,
a tahle cesta s tebou, Jašo…
Nic z toho nemělo smysl.
Díky, že jste mě zachránili.
Ale i když to byla lež, já tohle chtěla.
Jestli svou skutečnou mámu vidět nemůžu, raději bych zůstala v tom přeludu.
Běhání už pro mě nic neznamená.
- Kanno! - Hej!
Co to děláš?
SVATYNĚ UŠIDŽIMA
A nyní další zprávy o tajfunu.
Mimosezónní Tajfun 22, který se nyní pohybuje nad mořem…
Aha. U vás taky není?
- …pravděpodobně dosáhne pevniny… - Ano, moc vám děkuju.
Jsme právě na místě. Déšť sílí.
Kanno, kam ses poděla?
Promiň. Jako táta jsem k ničemu.
Kanno!
No tak, Kanno! Hej!
- Kanno! - Je to k ničemu. Pojď.
Ale…
Nedá se nic dělat. Je člověk.
Nutila se do toho až…
Nebo spíš byla nucená až příliš.
Námi.
Pojď. Idatenova moc už nám nepomáhá.
Musíme si pospíšit.
Jsi zraněný. Takhle běžet nemůžeš.
Ticho! Stížností už bylo dost.
Zachránils dítě místo vlastního klanu.
A to jsi démon.
Mí předkové
kdysi dávno byli koneckonců bohové.
Jestlipak už je sedm hodin?
Hostina už brzy začne.
Však je to fuk.
Jauvajs.
Kanno.
Mami.
Není ti nic?
Ne, dobrý.
Nenecháme toho už?
Nic mi není!
Promiň.
Takže poběžíš dál?
Jo. Vždyť závod ještě neskončil.
A ještě jsem ani pořádně nezabrala.
Ty vážně nerada prohráváš.
Fakt nevím, po kom to máš.
Dobře.
Tak jdeme na to!
Připravit.
Pozor…
Ale no tak, Kanno!
Přidej! Jinak ti uteču!
Hej, babo, tudy pojď. Tam, kde slyšíš tleskání.
No tak!
Vida, už se usmíváš.
To proto, že…
Miluju běhání.
Tenhle pocit si chraň.
Jo!
Cože? Déšť v tomhle slunci?
Úplně jako ty, když se při pláči směješ.
Tak to je.
Taková mám přece být.
Závod ještě neskončil.
A ještě jsem ani pořádně nezabrala.
Musím běžet.
S takovou bych to začala nesnášet.
Chci věřit v to, co miluju!
Hej, Širo, není tohle pláž Inasa?
Ano, ale vypadá to, že už je po rituálu.
Zatraceně. A to jsme došli až sem.
Když to doručíme přímo do velesvatyně Izumo, možná to…
Jašo!
Hrozně krvácíš!
Je to jen škrábnutí.
Hej!
Já to udělám!
- Kanno! - Kanno!
Širo. Jašo.
Slyšíte mě?
- Ano! Kanno, a ty nás… - Ne, nevidí nás.
Ale jak to?
Nevím, ale slyšela jsem tvou rolničku, Širo.
Zase jsi ho svázala!
Ale nevidím vás.
A asi už nemám moc zpomalit čas.
Kanno?
Upřímně, moc ten Idatenův úkol nebo to shromáždění nechápu.
Nechápu to všechno kolem bohů a jejich zásnub.
Ale chci běžet!
Chci doběhnout až na konec cesty.
Tak mi prosím ještě jednou věřte.
Zatraceně! Zase jsem prohrál!
Nemělo by tě to tak rozčilovat. Prohráváš každý rok.
Zmlkni.
Jo, vidíš, Jašo. Mám dceru.
Ty, Idaten, máš dceru?
Ano, mám dceru.
A dala jsem jí jméno.
Jsem sice Idatenův potomek, ale taky jsem člověk. Jsem žena.
- Už nemůžu! Ty zmlkni! - Ta holčička má v žilách mou krev.
Těší mě. Já jsem tvůj táta.
Chytla mě za prst! Kanno.
A chci, aby si uměla svůj osud utvářet sama.
Aby nezávisel jen na tom, jestli má nebo nemá božskou moc.
Kanno!
Výborně!
Táto!
Úžasný!
Kanna to dokázala!
Zas nepřeháněj.
Takže?
Takže jsem jí dala jméno Kanna.
Už chápu.
Teď už tomu rozumím, Jajoi.
Možná není až taková chyba nechat to na lidském dítěti.
Hej! Už dochází čas, Kanno!
Dobře, tak já běžím!
- Běž, Kanno! - Běž!
Spoléháme na tebe!
Poslyš, tam nesmíš.
- Ta cesta je uzavřená. - To snad ne.
Hej! Počkej!
VELESVATYNĚ IZUMO
Haló? Přinesla jsem to!
Přináším čisó na božskou hostinu.
Haló?
Omlouvám se.
Nestihla jsem to!
Kanno! Ty jsi to stihla!
Ale stejně jsi dutá hlava.
Širo, Jašo, vy sem taky smíte?
Ókuninuši nám dal zvláštní svolení.
To je bezva!
To jsem vážně moc ráda!
Já se tady ale vážně necítím. Nepatřím sem.
Nepovídej, jsi tady rád.
Tak, Kanno, teď přines čisó sem.
Nechť slavnost Kamiari započne!
VELESVATYNĚ IZUMO
Idatene. Totiž, Kanno.
Díky, že jsi tu dlouhou cestu sem uběhla.
Prosím, odpočiň si tu tak dlouho, jak potřebuješ.
Děkuji vám.
Ale už vyrazím domů.
Táta má o mě určitě strach.
Můj pane, Ókuninuši! Vím, že teď požádám o něco nepatřičného.
- Širo? - Co to dělá?
Prosím, můžete svou mocí spojování
umožnit Kanně setkat se s její matkou, Jajoi?
Vím, že mi nepřísluší to žádat,
a taky vím, že tento a onen svět jsou rozdílné.
Ale Kanna svůj úkol dokončila, přestože je ještě dítě.
Ať už mě za to stihne jakýkoli trest, prosím vás, pomozte jí!
Udělejte prosím výjimku.
Osud je jako uzel, který svazuje příčinu s následkem.
My osudy nevytváříme. Jen je spojujeme.
Příčiny a následky vytvářejí lidé.
Každý z nich nějak jedná a tím dá vzniknout příčině.
A ta pak vede k následku.
Širo, nech to být.
Myslím, že jsem se s ní setkala.
Díky téhle cestě jsem mámu konečně líp poznala.
A taky…
i sama sebe.
A taky?
A taky vás dva!
To bolí!
- Jašo, ty brečíš? - Brečí.
To teda ne!
Tak já běžím.
DOBRÉ RÁNO! ŠLA JSEM SI ZABĚHAT. SNÍDANĚ JE DŮLEŽITÁ! KANNA
Tak jo.
Ach jo. Pořád má děsnou formu.
A přesto tě porazila.
Cože? Já nikdy neprohrál!
Závodit teprve budeme.
Jo.
Překlad titulků: Růžena Svobodová